ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/15733/24 Суддя (судді) першої інстанції: Оксана ТИХОНЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не нарахування та не виплати в повному розмірі капітану ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29.09.2017 року по 25.05.2020 року та з 22.10.2021 року по 31.12.2022 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29.09.2017 року по 25.05.2020 року та з 22.10.2021 року по 31.12.2022 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця), а саме: в період з 30.06.2016 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.09.2017 по 28.02.2018 з застосуванням січня 2008 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.09.2017 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 25.05.2020, з 22.10.2021 по 31.12.2022 із застосуванням березня 2018 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 25.05.2020, з 22.10.2021 по 31.12.2022 із застосуванням березня 2018 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) в період з 29.09.2017 по 25.05.2020 та з 22.10.2021 по 09.10.2024.
Згідно особистих карток грошового забезпечення позивача за 2017 - 2022 роки, довідки від 05.11.2024 № 388 позивач з вересня 2017 року по листопад 2017 року, з березня 2018 року по листопад 2018 року не отримував індексацію грошового забезпечення, з грудня 2017 року по лютий 2018 року та з грудня 2018 року позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) відповідно до положень Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального та правового захисту військовослужбовців і членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового забезпечення, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей належні умови для реалізації конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни в економічній, соціальній та політичній сферах, а також регулює суспільні відносини у зазначеній сфері.
Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення військовослужбовців підлягає обов`язковій індексації відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою забезпечення соціальної підтримки населення України в цілому та окремих категорій громадян встановлюються державні соціальні гарантії, зокрема щодо проведення індексації доходів населення для підтримання належного життєвого рівня громадян та збереження купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Частиною першою статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено правові, економічні та організаційні засади підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою забезпечення гарантованого Конституцією України достатнього життєвого рівня населення.
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 2 зазначеного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними у гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці та грошове забезпечення. При цьому індексація здійснюється у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який визначено у розмірі 103 відсотків.
Згідно з частиною другою статті 5 зазначеного Закону підприємства, установи та організації, які фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, зобов`язані підвищувати розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з проведенням індексації за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Водночас частиною шостою статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та визначення сум індексації грошових доходів населення регламентовані Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем офіційного опублікування індексу споживчих цін. Індексація проводиться у разі перевищення величиною індексу споживчих цін встановленого порогу індексації у розмірі 103 відсотків. Індекс споживчих цін обчислюється Державною службою статистики України та не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, офіційно публікується у відповідних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"». Для подальшого проведення індексації обчислення індексу споживчих цін починається з місяця, наступного за тим, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.
Пунктом 4 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Зокрема, у межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб індексується грошове забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 5 Порядку №1078 у редакції, чинній з 01.12.2015, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці такого підвищення приймається за 1 або 100 відсотків. Подальше обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених доходів. При цьому у випадку зростання заробітної плати або грошового забезпечення за рахунок інших складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір такого підвищення. Якщо ж відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці такого підвищення враховуються всі складові заробітної плати або грошового забезпечення, які не мають разового характеру.
Таким чином, на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати або грошового забезпечення у разі перевищення індексом споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін з метою проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок збільшення його постійних складових, зокрема посадового окладу.
Колегія суддів також враховує, що на момент виникнення спірних правовідносин визначення розмірів посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до пункту 13 Постанови №1294 зазначена постанова набрала чинності з 01.01.2008.
Отже, саме січень 2008 року, у якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, є базовим місяцем, а вже з лютого 2008 року повинно здійснюватися обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Постанова №1294 діяла до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців. Зазначена постанова набрала чинності 01.03.2018.
Таким чином, місяцями, за якими повинно здійснюватися обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, є січень 2008 року та березень 2018 року. Водночас усі інші місяці у проміжку між січнем 2008 року та березнем 2018 року не можуть вважатися базовими для проведення індексації, оскільки у цей період посадові оклади військовослужбовців, які є основою для нарахування індексації, залишалися незмінними.
Отже, починаючи з 01.12.2015, місяцем, за яким повинно здійснюватися обчислення індексу споживчих цін для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовців, є саме січень 2008 року.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, починаючи з грудня 2015 року, був зобов`язаний застосовувати січень 2008 року як базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення, оскільки саме з грудня 2015 року почали діяти нові єдині підходи щодо порядку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), передбачені Порядком №1078.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 у справі №200/9297/19-а, у якій суд касаційної інстанції прямо зазначив, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 підлягає застосуванню саме січень 2008 року.
Верховний Суд у постановах від 20.04.2022 у справі №420/3593/20 та від 12.05.2022 у справі №200/7006/21 також дійшов висновку, що відповідно до положень Порядку №1078 саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 01.12.2015 до моменту встановлення нових розмірів посадових окладів військовослужбовців у березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». 
Колегія суддів враховує, що зміна розміру грошового забезпечення військовослужбовців відбулася саме з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, якою затверджено нові тарифні сітки розрядів та коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців із числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу, а також осіб рядового і начальницького складу. Саме зазначені зміни стали правовою підставою для визначення березня 2018 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для подальшого нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців. 
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 встановлено, що розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначаються шляхом множення встановленого законом станом на 01.01.2018 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до вказаної постанови. 
Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України №704 фактично було змінено порядок визначення та розміри посадових окладів військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також підвищено розміри посадових окладів і окладів за військовими (спеціальними) званнями відповідних категорій військовослужбовців. 
Отже, враховуючи, що підвищення посадових окладів військовослужбовців з березня 2018 року відбулося саме у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №704, якою змінено та підвищено розміри окладів відповідних категорій військовослужбовців, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме березень 2018 року у контексті застосування абзацу першого пункту 5 Порядку №1078 є місяцем підвищення доходу позивача, за яким повинно здійснюватися обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. 
Разом з тим колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин підлягають застосуванню не лише положення абзаців першого та другого пункту 5 Порядку №1078, але й положення абзаців третього, четвертого та шостого цього пункту, якими врегульовано порядок виплати суми індексації у місяці підвищення доходу та механізм її подальшої виплати до чергового підвищення тарифних ставок (окладів). 
Так, відповідно до абзаців третього, четвертого та шостого пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошового доходу не нараховується у разі, якщо розмір підвищення доходу перевищує суму індексації, яка склалася у відповідному місяці. У випадку ж, коли розмір підвищення доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у такому місяці визначається як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу. При цьому до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка утворюється внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, визначеного пунктом 1-1 Порядку №1078. 
Отже, для правильного вирішення питання щодо наявності підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу необхідним є встановлення двох взаємопов`язаних складових, а саме: розміру підвищення грошового доходу особи та суми індексації, що склалася у місяці такого підвищення. Саме шляхом співставлення зазначених показників має визначатися, чи перевищує розмір підвищення доходу суму індексації, яка склалася у відповідному місяці. 
Таким чином, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, індексація у такому місяці не виплачується. Натомість у разі, якщо розмір підвищення доходу є меншим за суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, особі підлягає виплаті сума індексації, яка визначається як різниця між сумою індексації та сумою підвищення доходу. До наступного підвищення тарифних ставок (окладів) до такої суми додається поточна індексація, що виникає внаслідок перевищення індексу споживчих цін установленого порогу індексації. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 обов`язок щодо визначення розміру підвищення грошового доходу працівника, встановлення суми індексації, яка склалася у місяці підвищення такого доходу, а також вирішення питання щодо перевищення розміру підвищення доходу над сумою індексації покладається безпосередньо на роботодавця. 
Водночас, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач, здійснюючи нарахування індексації грошового забезпечення позивача, фактично врахував лише положення абзаців першого та другого пункту 5 Порядку №1078, відповідно до яких у разі підвищення тарифних ставок значення індексу споживчих цін у місяці такого підвищення приймається за 1 або 100 відсотків, а подальше обчислення індексу споживчих цін здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення доходу. Саме з цих підстав відповідач не нарахував та не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період у повному обсязі. 
При цьому відповідач безпідставно не застосував положення абзаців третього, четвертого та шостого пункту 5 Порядку №1078 у частині вирішення питання щодо наявності підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення у місяці підвищення доходу - березні 2018 року, а також не встановив, чи перевищував розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, яка склалася у відповідному місяці. 
Суд також наголошує, що відповідач при здійсненні нарахування індексації грошового забезпечення не наділений дискреційними повноваженнями щодо самостійного визначення базового місяця індексації, оскільки зобов`язаний діяти виключно у межах та у спосіб, передбачені законом. 
Наявність у відповідача повноважень щодо здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення із застосуванням відповідного базового місяця не виключає компетенції суду щодо перевірки правильності визначення такого місяця та можливості покладення на відповідача обов`язку здійснювати обчислення індексації із застосуванням конкретного місяця, якщо між сторонами виник спір щодо правомірності таких дій. 
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 29.09.2017 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, а також зобов`язання відповідача здійснити відповідне нарахування та виплату індексації за вказаний період. 
Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за періоди з 01.03.2018 по 25.05.2020 та з 22.10.2021 по 31.12.2022 із застосуванням березня 2018 року як базового місяця з урахуванням положень абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку №1078, а також щодо зобов`язання відповідача здійснити відповідне нарахування та виплату індексації з урахуванням раніше виплачених сум. 
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення не вбачається.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко