П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року
м. Київ
справа № 990SCGC/51/25
провадження № 11-449сап25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідача Гімона М. М.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Лупінос Я. В.,
представника скаржника - адвоката Ільченко К. Р. (в режимі відеоконференції),
представника Вищої ради правосуддя - Ізвєкова К. В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2025 року № 2537/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 про притягнення судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, та 
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у скарзі вимог
1.  ОСОБА_1 (далі також - скаржник) звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 25 листопада 2025 року № 2537/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 про притягнення судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - оскаржуване рішення, спірне рішення) з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), а також порушення стандартів належної судової процедури, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), зокрема права бути почутим дисциплінарним органом.
2. На обґрунтування наведених у скарзі вимог скаржник зазначає, що підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності не було, оскільки його дії не містили складу дисциплінарного проступку. 
3. Стосовно підстави оскарження спірного рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, скаржник зазначає, що в ухваленні вказаного рішення брав участь член ВРП Сав`юк Максим Ігорович , який з березня 2016 року і по дату призначення членом ВРП займав посади детектива, старшого детектива в Національному антикорупційному бюро України (далі - НАБУ). При цьому скарга, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності, була подана саме НАБУ. Враховуючи викладене, скаржник вважає, що Сав`юк М. І. був побічно заінтересований в позитивному розгляді скарги НАБУ, але самовідвід під час голосування не заявив. Відтак рішення стосовно судді ОСОБА_1 було прийнято за наявності реального конфлікту інтересів неповноважним складом ВРП.
4. Скаржник також зазначає, що ВРП ухвалила 25 листопада 2025 року рішення за його відсутності. При цьому скаржник бажав взяти участь у вказаному засіданні, проте у цей час перебував на стаціонарному лікуванні. Адвокат Ільченко К. Р. також подала до ВРП клопотання про перенесення засідання на іншу дату з огляду на її зайнятість в інших судових засіданнях у цей день. Попри наведене ВРП розглянула справу за відсутності судді та його представника, чим порушила приписи статті 6 Конвенції в частині права бути почутим дисциплінарним органом.
5. Доводи скарги ОСОБА_1 в частині відсутності в рішенні ВРП підстав і мотивів кваліфікації діяння судді за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) полягають у такому.
6. Скарга щодо судді ОСОБА_1 була подана НАБУ, яке не є і не було учасником (стороною) в цивільних справах, які були в провадженні судді. Не вирішувалося судом і питання щодо прав, обов`язків та інтересів НАБУ за змістом відповідних цивільних справ. Фактично подання означеної скарги НАБУ є розголошенням таємниці судового слідства.
7. Окрім того, що негласні слідчі (розшукові) дії (далі - НСРД) можуть проводити лише під час розслідування тяжких або особливо тяжких злочинів, закон також забороняє використання матеріалів, отриманих в результаті таких дій, для цілей, не пов`язаних з кримінальним провадженням, і не допускає виготовлення копій протоколів про проведення НСРД та додатків до них. Скаржник наполягає, що відомості (інформація), речі та документи, отримані завдяки негласній (таємній) діяльності, можуть використовуватися винятково в кримінальному провадженні.
8. Водночас додані до дисциплінарної скарги документи, зокрема протоколи допиту та НСРД, отримані з порушенням норм законодавства та не є належними, допустимими та достовірними доказами у дисциплінарному провадженні щодо судді. Серед іншого, НАБУ долучено протоколи допиту свідків, яких не було заслухано під час дисциплінарного провадження, яких не попереджали про кримінальну відповідальність за дачу недостовірних показів, в тому числі, щодо судді ОСОБА_1 .
9. Висновки НАБУ, підтримані ВРП, щодо наявності порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи № 495/7392/23 не відповідають дійсності.
10. Так, до позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав було долучено договір найму (оренди) квартири від 11 травня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на викладене ця справа дійсно була підсудна Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області. 
11. Крім того, у матеріалах справи № 495/7392/23 містилася заява ОСОБА_4 про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Також у справі міститься розписка органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про отримання 07 серпня 2023 року особисто виклику до суду в підготовче судове засідання, призначене на 10 серпня 2023 року.
12. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 стверджує, що у суду були наявні повноваження для ухвалення судового рішення у зазначеній справі в підготовчому засіданні у зв`язку із визнанням позову. Права ні позивача, ні відповідача порушені не були.
13. Рішення у справі № 495/3746/24 також було ухвалене із дотриманням прав та інтересів учасників справи.
14. У вказаній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав наявні докази повідомлення учасників справи про її розгляд (СМС-повідомлення, адресовані позивачу і відповідачу; розписка представника органу опіки і піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області). І позивач, і відповідач подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. При цьому від ОСОБА_6 надійшла нотаріально засвідчена заява про відсутність заперечень щодо позбавлення її батьківських прав, що фактично свідчить про визнання позову.
15. Протокол допиту ОСОБА_5 від 18 серпня 2024 року у межах кримінального провадження № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року не може бути взятий до уваги, оскільки за фактом введення вказаною особою суду в оману ОСОБА_1 була подана заява про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 384 Кримінального кодексу України (далі - КК України). За фактом подання означеної заяви розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024166240000377, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 листопада 2024 року.
16. Стосовно справи № 495/12719/23 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав скаржник зазначив таке.
17. На дату отримання суддею позову ОСОБА_8 орендувала житло за адресою: АДРЕСА_2 . У матеріалах справи є повістка, адресована службі у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. Від ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи без її участі та про визнання позову в повному обсязі. Відтак порушень при ухваленні рішення у справі № 495/12719/23 не було.
18. Доводить, що суть скарги НАБУ зводилася лише до незгоди із судовими рішеннями за одночасної відсутності вагомих доказів стосовно того, що ці рішення спричинили негативні та/або тяжкі наслідки. Водночас під час ухвалення судових рішень в означених вище цивільних справах не вирішувалося будь-яких питань, пов`язаних з обороноздатністю держави. Правовідносини, які виникли між сторонами у вказаних справах, є сімейними, а питання щодо застосування законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зобов`язання органів військового управління, Державної прикордонної служби України, військових частин, що входять до складу Збройних Сил України або інших військових формувань, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо вчинити певні дії на користь позивачів не розглядалося і не могло бути розглянуте.
19. Скаржник зазначає, що чинна редакція Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не передбачає обов`язку суду здійснювати перевірку осіб щодо наявності у них статусу військовозобов`язаного чи обставин виконання ними обов`язків, передбачених законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок та військову службу».
20. Вважає помилковим висновок Першої Дисциплінарної палати ВРП, наведений у рішенні від 25 листопада 2024 року, що позивачі на підставі судових рішень перетинали державний кордон, не маючи на це права. Із змісту статті 33 Конституції України слідує, що питання виїзду за кордон врегульовується виключно законом, а право перетину кордону надає закордонний паспорт або інший документ, що посвідчує особу згідно із законодавством. Судове ж рішення не є такою підставою.
21. Звертає увагу суду, що перелічені НАБУ справи були розглянуті в порядку і строки, визначені ЦПК України. Посилається також на практику Верховного Суду та зазначає, що отримання рішення органу опіки і піклування не є обов`язковим у справах цієї категорії.
22. Просить врахувати, що орган, який здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, не уповноважений перевіряти законність судового рішення, а зобов`язаний перевірити дії судді під час ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності. Такий висновок було викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 січня 2022 року у справі № 11-132сап21. У постанові від 18 березня 2022 року у справі № 9901/177/20 Велика Палата Верховного Суду також вказувала, що прояви суддівського свавілля необхідно відрізняти від добросовісної суддівської помилки, тобто помилки без ознак умислу або грубої недбалості.
23. Скаржник наполягає, що дисциплінарне провадження не повинне передбачати жодних оцінок судових рішень, оскільки такі рішення підлягають апеляційному / касаційному перегляду. Водночас Перша Дисциплінарна палата ВРП та ВРП притягнули до відповідальності суддю ОСОБА_1 за прийняті рішення, що, у свою чергу, свідчить про втручання в дискреційні повноваження, адже лише суд має повноваження стосовно прийняття судових рішень.
24. Скаржник також зазначає, що із змісту досліджених справ (№ 495/7932/23, № 495/3746/24, № 495/12719/23) не встановлено будь-якої неможливості сторонам судової справи реалізовувати свої права. Не описано в оскаржуваному рішенні, яким чином порушення ОСОБА_1 норм процесуального права чи неправильне їх застосування порушує етичні стандарти поведінки судді. Водночас такі відомості є обов`язковими у разі притягнення судді до відповідальності на підставі пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
25. Окрему увагу скаржник звертає на те, що рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП, залишене без змін Радою, не містить обґрунтування, що при застосуванні до судді найсуворішого виду дисциплінарного стягнення був урахований принцип пропорційності. Поряд із цим під час вибору виду дисциплінарного стягнення не враховано відсутність у скаржника дисциплінарних стягнень та його бездоганну поведінку як судді.
Позиція ВРП
26. У відзиві на скаргу, який надійшов до Великої Палати Верховного Суду 06 січня 2026 року, ВРП просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його скарги в повному обсязі.
27. На обґрунтування відзиву представник ВРП зазначає, що спірне рішення ухвалив повноважний склад Ради більшістю її членів, які брали участь у засіданні Ради, що відповідає вимогам Закону № 1798-VIII.
28. На противагу викладеним у скарзі доводам ОСОБА_1 щодо конфлікту інтересів члена ВРП Сав`юка М. І. представник ВРП вказує, що факт подання дисциплінарної скарги керівником НАБУ не може свідчити про наявність у зазначеного члена ВРП особистої заінтересованості чи упередженості лише з огляду на те, що в минулому він працював у НАБУ. Зауважує, що згідно з приписами частини другої статті 6 Закону № 1798-VIII на час здійснення повноважень члена ВРП припиняються будь-які трудові відносини з органами чи установами, у яких члени ВРП працювали до призначення на цю посаду.
29. Стосовно доводів ОСОБА_1 про відсутність у рішенні ВРП доводів і мотивів, з огляду на які було прийнято оскаржуване рішення, представник ВРП зазначає таке.
30. Суддя ОСОБА_1 під час вирішення питання про відкриття провадження у справах № 495/12719/23, № 495/7932/23 та ухвалення у цих справах рішень не дотримався вимог ЦПК України, зокрема, встановлених статтями 27, 31, 187 цього Кодексу, а саме не звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , які мають зареєстроване місце проживання за адресами, які не належать до територіальної юрисдикції Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Відповідно суддя відкрив провадження та ухвалив рішення з порушенням правил територіальної підсудності.
31. Участь органу опіки і піклування у справах про визначення місця проживання дитини та про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав є гарантією дотримання прав та інтересів малолітніх дітей. Відтак ВРП правильно встановила факт умисного порушення суддею ОСОБА_1 норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасником судового процесу [у спірному випадку - Службою у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради] наданих йому процесуальних прав та виконання обов`язків у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23. 
32. Під час ухвалення рішення у справі № 495/3746/24 суддя ОСОБА_1 не досліджував докази свідомого ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, а під час ухвалення рішень у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23 - докази доцільності проживання дитини окремо від матері. Це свідчить про неврахування суддею ОСОБА_1 найкращих інтересів дитини щодо збереження її зв`язків із сім`єю, забезпечення її розвитку в безпечному, стійкому та спокійному середовищі, що не є неблагополучним.
33. Наголошує, що вирішення питання щодо наявності / відсутності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не може ставитися у залежність від того, чи ухвалене ним рішення, а також результатів перегляду такого рішення судами вищих інстанцій, оскільки саме по собі залишення без змін судового рішення або його скасування не є доказом належного або неналежного виконання суддею своїх професійних обов`язків у контексті вирішення питання про дисциплінарну відповідальність, хоча це і може бути враховано дисциплінарним органом.
34. Щодо доводів ОСОБА_1 про неналежність та недопустимість доказів, зокрема протоколів НСРД, представник Ради зазначає, що дисциплінарна та кримінальна відповідальність є відокремленими правовими інститутами з різними підставами, порядком застосування, колом суб`єктів, характером стягнень.
35. Під час ухвалення оскаржуваного рішення ВРП не досліджувала питання наявності / відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення. ВРП керувалася тим, що дисциплінарний орган не оцінює докази, які використовує сторона обвинувачення в межах кримінального провадження, щодо належності та допустимості, а лише надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності в поведінці судді ознак дисциплінарного проступку.
36. Представник зауважує, що ВРП отримала відомості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000211 щодо судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 у порядку статті 222 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), тобто у встановлений законом спосіб.
37. Установлені ВРП обставини умисного недотримання суддею ОСОБА_1 вимог Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), цивільного процесуального законодавства, приписів Сімейного кодексу України (далі - СК України) під час розгляду справ № 495/7392/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24 свідчать про невиконання суддею завдання цивільного судочинства, визначеного статтею 2 ЦПК України, та викликають обґрунтовані сумніви у його здатності безсторонньо виконувати свої функції. Така поведінка судді ОСОБА_1 породжує зневіру громадян у справедливості, чесності, неупередженості суду, сприяє формуванню суспільної думки про допустимість незаконного впливу на суддів, а отже, завдає істотної шкоди авторитету правосуддя та порочить звання судді.
38. Представник Ради стверджує, що Перша Дисциплінарна ВРП, урахувавши дії судді ОСОБА_1 під час розгляду справ № 495/7932/23, № 495/3746/24, № 495/12719/23, обставини їх розгляду, зважаючи на надані свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні № 52023000000000211 покази, наявність суспільного резонансу внаслідок негативних публікацій у медіа щодо дій суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (в тому числі, судді ОСОБА_1), правильно встановила наявність у його діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, з чим і погодилася ВРП.
Обставини справи
Відомості про суддю
39. Президент України Указом від 15 лютого 2010 року № 162/2010 призначив на посаду судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 строком на п`ять років. Указом від 02 листопада 2017 року № 348/2017 Президент України призначив ОСОБА_1 на посаду судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Стислий виклад скарги НАБУ
40. 28 серпня 2024 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга НАБУ на дії судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , зокрема, під час здійснення правосуддя у справах № 495/7932/23, № 495/3746/24, № 495/12719/23 (єдиний унікальний № справи: 433/0/13-24, вх. № справи: 104868).
41. У скарзі заявник зазначав, що НАБУ здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року за підозрою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 368, частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 332 КК України; секретаря судового засідання Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_23 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369 КК України; консультанта Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 376-1 КК України; адвоката ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 369, частиною третьою статті 332, частиною третьою статті 369 КК України; помічника адвоката ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 332 КК України; громадянина ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 369 КК України.
42. Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено обставини, які можуть свідчити, що судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_13, ОСОБА_1 , ОСОБА_9 за попередньою змовою з працівниками апарату цього суду та адвокатами, за неправомірну вигоду, у тому числі шляхом незаконного втручання в роботу автоматизованої системи діловодства суду, вчинили дії, які сприяють ухиленню військовозобов`язаних від мобілізації та незаконному переправленню осіб через державний кордон України шляхом ухвалення рішень з ознаками фіктивності.
43. Дії судді ОСОБА_1, на думку заявника, вказують на істотне порушення ним норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду, незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або іншого грубого порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків; неповідомлення суддею ВРП та Генерального прокурора про випадок втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя, у тому числі про звернення до нього учасників судового процесу чи інших осіб, включаючи осіб, уповноважених на виконання функцій держави, з приводу конкретних справ, що перебувають у провадженні судді, якщо таке звернення здійснено в інший, ніж передбачено процесуальним законодавством, спосіб, упродовж п`яти днів після того, як йому стало відомо про такий випадок; використання статусу судді з метою незаконного отримання ним або третіми особами матеріальних благ або іншої вигоди, якщо таке правопорушення не містить складу злочину або кримінального проступку.
44. У скарзі викладено обставини розгляду суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 справ № 495/7932/23, № 495/3746/24, № 495/12719/23, з огляду на які НАБУ просить притягнути вказаного суддю до дисциплінарної відповідальності.
45. До дисциплінарної скарги, зокрема, додано письмовий дозвіл старшого слідчого групи у кримінальному провадженні № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року старшого детектива Національного бюро Другого підрозділу детективів Четвертого Головного підрозділу детективів НАБУ А. Підгрушного від 23 серпня 2024 року про надання ВРП відповідно до статті 222 КПК України дозволу на розголошення відомостей, отриманих під час досудового розслідування кримінального провадження № 52023000000000211, у частині, необхідній для розгляду наведеної дисциплінарної скарги.
Рух дисциплінарної скарги
46. Перша Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 07 жовтня 2024 року № 2929/Ідп/15-24 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю в його діях ознак дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1, пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII. 
47. Дисциплінарну справу було призначено до розгляду на 11 листопада 2024 року, про що НАБУ та суддю ОСОБА_1 було повідомлено у порядку та строки, що встановлені Законом № 1798-VIII. 
48. 08 листопада 2024 року до ВРП надійшло клопотання представника судді ОСОБА_1 - адвоката Ільченко К. Р. про відкладення призначеного на 11 листопада 2024 року розгляду дисциплінарної справи, яке було задоволено, а розгляд справи відкладено на 25 листопада 2024 року.
49. Про призначене на 25 листопада 2024 року засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП НАБУ та суддя ОСОБА_1, його представник - адвокат Ільченко К. Р. були повідомлені належним чином у порядку та строки, що встановлені Законом № 1798-VIII. Крім того, повідомлення про засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП розміщено на офіційному вебсайті ВРП.
50. 25 листопада 2024 року до ВРП надійшли клопотання представника судді ОСОБА_1 - адвоката Ільченко К. Р. щодо:
- об`єднання дисциплінарної справи, відкритої стосовно судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ухвалою Першої Дисциплінарної палати ВРП від 07 жовтня 2024 року № 2929/1дп/15-24, із дисциплінарною справою, відкритою стосовно вказаного судді ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 02 жовтня 2024 року № 2884/3дп/15-24; 
- зупинення розгляду відкритої ухвалою Першої Дисциплінарної палати ВРП від 07 жовтня 2024 року № 2929/1 дп/15-24 дисциплінарної справи до вирішення питання про об`єднання вказаних вище дисциплінарних справ; 
- долучення до матеріалів дисциплінарної справи копій документів з інформацією щодо стану здоров`я судді ОСОБА_1
51. 25 листопада 2024 року в засіданні Першої Дисциплінарної палати ВРП взяла участь представник судді ОСОБА_1 - адвокат Ільченко К. Р. Перша Дисциплінарна палата ВРП відмовила в задоволенні клопотань про зупинення розгляду дисциплінарної справи та об`єднання дисциплінарних справ. До матеріалів дисциплінарної справи долучено копії документів з інформацією щодо стану здоров`я судді ОСОБА_1
52. Представник судді ОСОБА_1 - адвокат Ільченко К. Р. у засіданні, яке відбулося 25 листопада 2024 року, заявила клопотання про залишення без розгляду дисциплінарної скарги НАБУ та повернення її скаржнику, за наслідками розгляду якого Перша Дисциплінарна палата ВРП відмовила у його задоволенні.
Обставини, встановлені Першою Дисциплінарною палатою ВРП
53. Рішенням від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 Перша Дисциплінарна палата ВРП притягнула суддю Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
54. За змістом цього рішення Перша Дисциплінарна палата ВРП за результатом розгляду дисциплінарної справи дійшла висновку про наявність в діях судді ОСОБА_1 складів дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1, пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, за умов наявності в його діях умислу, ознак грубого порушення норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, та фактично за наявності змови з особами, які чинили незаконний вплив на здійснення ним правосуддя, а також дійшла висновку, що зазначений суддя вчинив істотний дисциплінарний проступок у розумінні пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII.
Рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП ґрунтується на таких обставинах. 
55. В ході здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року, 05 лютого 2024 року суддя ОСОБА_9 під час допиту повідомив про існування в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області протиправного механізму ухвалення рішень, які є підставою для відстрочки від мобілізації згідно зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зокрема, повідомив, що, окрім суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_13, ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , до протиправної схеми за вказівкою ОСОБА_13 були залучені заступник керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_25 та консультант вказаного суду ОСОБА_10 , які за неправомірну вигоду, шляхом втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду забезпечували розподіл справ на необхідних суддів із числа зазначених вище. 
56. Консультант суду ОСОБА_10 , до посадових обов`язків якої належали реєстрація та розподіл судових справ шляхом внесення відповідної позовної заяви до автоматизованої системи діловодства суду (далі - АСДС), під час допиту зазначила, що з початку серпня 2022 року до неї зверталися помічники суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_1, ОСОБА_13 із проханням здійснити втручання в АСДС з метою розподілу відповідної цивільної справи певному судді.
57. Згідно з висновком експертів, за результатами проведення комісійної судової комп`ютерно-технічної експертизи від 11 липня 2024 року № 1638/24-35 встановлено випадки, коли у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області під час реєстрації справ вказувалась спеціалізація, що не відповідає суті (категорії) справи. У таких випадках розподіл справ відбувався серед суддів такої спеціалізації, що не відповідає суті (категорії) справи. Додатково в таких справах відбувалось виключення конкретних суддів через спеціалізований блок в обліково-статистичній картці. Експертизою також встановлено, що до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від однієї і тієї самої особи подавалося декілька позовних заяв «однакового реєстраційного типу (змісту)». Всі ці заяви реєструвалися в суді та підлягали автоматизованому розподілу. За результатами автоматизованого розподілу позови у справах, що розподілялись на «непотрібних» суддів, залишались без розгляду, або ж повертались заявнику, або ж вважалися неподаними. Справу, що розподілили «потрібному» судді, розглядали. Відповідно до експертного висновку вказані вище дії в АСДС здійснювалися під логіном користувача системи, що відповідає обліковому запису співробітника « ОСОБА_10 ».
Щодо справи № 495/7932/23
58. Під час досудового розслідування в кримінальному провадженні № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року було допитано як свідка ОСОБА_3 - позивача в цивільній справі № 495/7932/23. Останній повідомив, що уклав договір про надання правової допомоги з Адвокатським бюро «Клименко та партнери» в особі адвоката ОСОБА_17 Адвокату він надав інформацію, що його дружина - ОСОБА_4 внаслідок погіршення психічного стану не може виконувати батьківські обов`язки. При цьому жодних документів до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області не подавав і йому невідомо, хто безпосередньо подав від його імені позов до суду.
59. Перша Дисциплінарна палата ВРП встановила, що до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позов ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання дитини в матері без позбавлення батьківських прав, для проживання дитини разом із батьком у зв`язку з фактом самостійного виховання дитини батьком без участі матері, надходив двічі. Після розподілення 01 серпня 2023 року справи № 495/7901/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання дитини в матері без позбавлення батьківських прав на суддю Мишка В. В. 02 серпня 2023 року повторно було подано ідентичний позов, який було відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було розподілено судді ОСОБА_1. Ухвалою від 02 серпня 2023 року у справі № 495/7932/23 суддя ОСОБА_1 відкрив загальне позовне провадження та призначив підготовче засідання на 10 серпня 2023 року. Відповідно суддя Мишко В. В. ухвалою від 07 серпня 2023 року відмовив у відкритті провадження у цивільній справі № 495/7901/23 на підставі пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України.
60. Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області (суддя ОСОБА_1) рішенням від 10 серпня 2023 року задовольнив позов ОСОБА_3 , визначив місце проживання ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом із батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , відібрав малолітню дитину ОСОБА_14 від матері ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав для проживання разом із батьком ОСОБА_3 у зв`язку з фактом самостійного виховання малолітньої дитини батьком ОСОБА_3 без участі матері ОСОБА_4 .
61. Матеріали справи № 495/7932/23 містять копію договору найму (оренди) квартири від 11 травня 2023 року, відповідно до умов якого власник квартири ОСОБА_15 (наймодавець) надає ОСОБА_4 (наймач та відповідач у справі № 495/7932/23) у платне користування строком на 7 місяців (до 31 грудня 2023 року) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з копією паспорта, що міститься в матеріалах справи № 495/7932/23, місцем реєстрації відповідача ОСОБА_4 зазначено: АДРЕСА_4 . Відповідно до протоколу допиту від 03 червня 2024 року, здійсненого у межах кримінального провадження № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року, ОСОБА_3 повідомив органу досудового розслідування, що мешкає разом із дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 починаючи з 01 січня 2023 року і до цього часу.
62. Копії матеріалів справи № 495/7932/23 не містять відомостей про надіслання позивачу та відповідачу копій ухвал від 02 серпня 2023 року про відкриття провадження у справі, про залучення до участі у справі органу опіки та піклування, судових повісток про виклик у підготовче судове засідання на 10 серпня 2023 року, а також інформації про їх вручення за п`ять днів до підготовчого судового засідання у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 128 ЦПК України. У копіях матеріалів справи № 495/7932/23 є розписка про отримання органом опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області 07 серпня 2023 року повістки про виклик до суду в підготовче судове засідання, призначене на 10 серпня 2023 року. У вказаній розписці зазначено про вручення повістки «особисто», навпроти цього запису є підпис одержувача, проте без зазначення прізвища та ініціалів цієї особи. При цьому надані НАБУ копії матеріалів справи № 495/7932/23 не містять жодного листа, адресованого органу опіки та піклування.
63. Факт завчасного повідомлення органу опіки та піклування про судове засідання 10 серпня 2023 року у справі № 495/7932/23 спростовується адресованим судді ОСОБА_1. клопотанням Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, в якому, зокрема, зазначено, що судова повістка про виклик до суду та позовна заява з додатками надійшла до вказаної служби 14 серпня 2023 року.
64. 22 серпня 2023 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини було констатовано неможливість прийняття рішення щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини та надання відповідного висновку, оскільки «батьками не надано необхідних документів для розгляду та вирішення цього питання, не вказані контакти для зв`язку з ними, на запрошення Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради учасники судового процесу (ОСОБА_3 та ОСОБА_4) не з`явились, не вдалось обстежити умови проживання та скласти відповідний акт». Згідно з висновками Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, зазначеними в цьому листі, немає жодних доказів необхідності застосування відібрання дитини від матері, неможливо встановити доцільність визначення місця проживання дитини з батьком та надати відповідний висновок щодо визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання дитини.
Щодо справи № 495/12719/23
65. Перша Дисциплінарна палата ВРП встановила, що 10 січня 2024 року Державна прикордонна служба України повідомила Одеське територіальне управління НАБУ про «виявлення кримінального правопорушення (ознак кримінального правопорушення)». Цього дня о 21:00 на пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» водій автомобіля «КІА SORENTO» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 проходив прикордонний контроль та надав рішення судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 від 30 листопада 2023 року у справі № 495/12719/23 про визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, для проживання дитини разом із батьком у зв`язку з фактом самостійного виховання дитини батьком без участі матері. Під час перевірки встановлено, що з метою ухилення від мобілізації та отримання підстав для виїзду за межі території України ОСОБА_7 у месенджері «Telegram» знайшов спільноту під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», в якій відреагував на відповідне оголошення. Після чого йому написав чоловік, який представився як ОСОБА_16 , та повідомив, що за певну грошову винагороду «підготує судове рішення про самостійне виховання дитини», яке надасть йому право безперешкодно перетинати державний кордон України під час дії воєнного стану. ОСОБА_7 для підготовки зазначеного рішення надав цьому чоловіку копії відповідних документів. 20 листопада 2023 року йому надіслали номер банківської карти, на яку він перерахував 133 000 грн. 03 січня 2024 року ОСОБА_7 отримав посилку від ОСОБА_17 , у якій було рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2023 року у справі № 495/12719/23.
66. Перша Дисциплінарна палата ВРП встановила, що Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 30 листопада 2023 року (суддя ОСОБА_1) задовольнив позов ОСОБА_7 , визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_5 , відібрав малолітню дитину ОСОБА_18 від матері ОСОБА_8 без позбавлення її батьківських прав, для проживання малолітньої дитини ОСОБА_18 разом із батьком ОСОБА_7 у зв`язку з фактом самостійного виховання малолітньої дитини батьком без участі матері.
67. Перша Дисциплінарна палата ВРП також з`ясувала, що матеріали справи № 495/12719/23 містять копію договору від 13 квітня 2023 року найму (оренди) дружиною ОСОБА_8 будинку за адресою: АДРЕСА_2 (наймодавець ОСОБА_19 , строк дії договору спливав 15 грудня 2023 року), та копію договору від 11 січня 2023 року найму (оренди) ОСОБА_7 квартири за адресою: АДРЕСА_5 (наймодавець ОСОБА_20 , строк дії договору до 31 грудня 2023 року). Перша Дисциплінарна палата ВРП зауважила, що селище міського типу Затока розташоване не в місті Білгород-Дністровському, як заявлено у договорі оренди будинку ОСОБА_8 , а на території Білгород-Дністровського району. Крім того, наведені договори найму (оренди), будучи укладеними за різними адресами і з різними наймодавцями, мають аналогічні формат, структуру і зміст. При цьому згідно із даними паспорта ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .
68. У судовій повістці, адресованій Службі у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, відсутня адреса місцезнаходження органу опіки та піклування, на розписці про одержання повістки про виклик, що міститься на тому самому аркуші паперу, немає жодних відміток про повідомлення представника органу опіки та піклування про судове засідання, призначене на 30 листопада 2023 року. Копії матеріалів справи № 495/12719/23 також не містять висновку органу опіки та піклування.
Щодо справи № 495/3746/24
69. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року було допитано як свідка ОСОБА_5 (позивач у справі № 495/3746/24). Останній пояснив, що у 2022 році після початку бойових дій почав цікавитись варіантами легального виїзду за кордон в умовах воєнного стану. ОСОБА_5 стало відомо про можливість отримання в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області рішення, за яким він зможе безперешкодно виїжджати за межі України. Ураховуючи те, що «такі рішення суддями безкоштовно не виносилися», будь-яких знайомих у суді в нього не було, він звернувся до батька своєї дівчини ОСОБА_6 - ОСОБА_11 із проханням допомогти йому отримати таке рішення. ОСОБА_11 погодився та запропонував ОСОБА_5 зібрати документи для подання відповідної позовної заяви.
70. 02 листопада 2022 року до провадження судді ОСОБА_13 надійшла справа № 495/8702/22 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання їх малолітньої дитини разом із батьком та відібрання дитини у матері, без позбавлення батьківських прав, за результатами розгляду якої суддя ОСОБА_13 21 листопада 2022 року ухвалив рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_5 із визначенням місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_21 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) разом із батьком ОСОБА_5 , а також відібрав малолітню дитину ОСОБА_21 від матері ОСОБА_6 без позбавлення її батьківських прав.
71. Після отримання від відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відмови в оформленні відстрочки від мобілізації на підставі рішення у справі № 495/8702/22 [з тих підстав, що «мати має бути позбавлена батьківських прав»], ОСОБА_5 знову звернувся до ОСОБА_11 . Через деякий час ОСОБА_11 надав йому на підпис позовну заяву. ОСОБА_5 повідомив орган досудового розслідування, що він не знає, яка особа занесла позовну заяву в суд, а також про те, що вказаний позов надходив до суду п`ять разів, з яких чотири рази до суду надходили заяви від його імені про залишення позову без розгляду. На момент ухвалення відповідного рішення суддею ОСОБА_1 він перебував за кордоном.
72. У протоколі допиту від 18 серпня 2024 року підозрюваний у кримінальному провадженні № 52023000000000211 ОСОБА_11 пояснив, що для отримання рішення про позбавлення матері батьківських прав [з метою отримання ОСОБА_5 відстрочки] у березні 2024 року він звернувся до ОСОБА_13 з проханням забезпечити ухвалення такого судового рішення. Позов декілька разів потрапляв на розгляд суддів, які відмовляють в ухваленні фіктивних рішень. З метою розподілу справи «потрібному» судді голова суду ОСОБА_13 організував підлеглих йому працівників. Зокрема, помічниця судді ОСОБА_13 ОСОБА_26 контролювала процес обрання судді та організовувала написання заяв від імені ОСОБА_5 про повернення позову. За результатами втручання в автоматизований розподіл справи позов ОСОБА_5 був розподілений судді ОСОБА_1 .
73. Перша Дисциплінарна палата ВРП з`ясувала, що дійсно позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 щодо позбавлення її батьківських прав п`ять разів подавався до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Позовні заяви у справах № 495/3099/24, № 495/3345/24, № 495/3650/24, № 495/3710/24 були повернуті ОСОБА_5 з огляду на подання ним до постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі заяви про повернення позову. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 квітня 2024 року вп`яте поданій ОСОБА_5 позовній заяві присвоєно № 495/3746/24, а головуючим суддею у справі визначено суддю ОСОБА_1 До позову долучено нотаріально посвідчену 04 січня 2024 року заяву ОСОБА_6 про відсутність у неї заперечень щодо позбавлення її батьківських прав у зв`язку з неможливістю брати участь у вихованні дитини та виконувати батьківські обов`язки.
74. Ухвалою від 26 квітня 2024 року суддя ОСОБА_1 відкрив загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання у справі призначив на 13 травня 2024 року. Цією ж ухвалою з органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області витребував висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав.
75. Перша Дисциплінарна палата ВРП встановила, що від ОСОБА_6 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та про відсутність у неї заперечень проти задоволення позову. Від ОСОБА_5 також надійшла заява із проханням розглянути справу без його участі та повідомленням про підтримання заявлених ним раніше позовних вимог.
76. 04 червня 2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 по відношенню до малолітнього сина. Згідно із вказаним висновком з огляду на нез`явлення батьків на засідання, відсутність у матеріалах справи № 495/3746/24, окрім нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 04 січня 2024 року, інших доказів щодо невиконання нею батьківських обов`язків, комісія з питань захисту дитини на засіданні 29 травня 2024 року вирішила, що встановити доцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав стосовно її сина, ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , немає можливості. За таких обставин орган опіки та піклування поклався на розсуд суду, вбачаючи необхідність ухвалення судом відповідного рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, в інтересах малолітньої дитини та з дотриманням її прав.
77. 04 червня 2024 року суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ухвалив рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , позбавивши ОСОБА_6 батьківських прав стосовно її дитини ОСОБА_21 .
Короткий зміст рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП
78. За висновком Першої Дисциплінарної палати ВРП, суддя ОСОБА_1 під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільних справах № 495/7932/23 (за позовом ОСОБА_3 ), № 495/12719/23 (за позовом ОСОБА_7 ), № 495/3746/23 (за позовом ОСОБА_5 ) не виконав покладеного на нього цивільним процесуальним законодавством обов`язку та не вжив заходів для перевірки факту зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів у цих справах у місті Білгород-Дністровському з метою правильного визначення територіальної підсудності справи, чим порушив вимоги частин шостої - восьмої статті 187 ЦПК України. Суддя ОСОБА_1 прийняв справи № 495/7932/23, № 495/12719/23 до свого провадження з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), чим порушив вимоги статей 27, 31, 187 ЦПК України. Такі дії судді, з урахуванням недобросовісної мети ухвалення рішень у зазначених справах, свідчать про умисне вчинення ним істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що призвело до порушення правил щодо юрисдикції (дисциплінарний проступок, передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII).
79. У матеріалах справ № 495/7932/23, № 495/12719/23 відсутні відомості про надіслання (вручення) позивачам та відповідачам у вказаних справах копій ухвал та рішень у цих справах і судових повісток про їх виклики у судові засідання, а також інформація про їх вручення за п`ять днів до судових засідань, що свідчить про порушення суддею ОСОБА_1 вимог статей 8, 128, 190, 272 ЦПК України. Перша Дисциплінарна палата ВРП зауважила, що у разі добросовісної поведінки позивачів та відповідачів, за умов реальності позовних вимог у вказаних справах, зазначені дії судді ОСОБА_1 унеможливили б реалізацію ними наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. 
80. Справи № 495/7932/23, № 495/12719/23 стосуються чутливої категорії справ, у яких перед судом постає питання про забезпечення найкращих інтересів дитини. Суддя ОСОБА_1 хоча формально і залучив до участі у вказаних справах Службу у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, проте не дотримався приписів статей 8, 128, 190, 272 ЦПК України, не надіславши вказаному органу опіки та піклування копій ухвал про відкриття загального позовного провадження у справах, повісток про виклик у підготовчі засідання. Не були надіслані органу опіки та піклування й рішення, ухвалені за результатами розгляду вказаних справ. Крім того, справи № 495/7932/23, № 495/12719/23 на порушення вимог статті 19 СК України суддя ОСОБА_1 розглянув за відсутності відповідного висновку органу опіки та піклування.
81. Ураховуючи викладене, Перша Дисциплінарна палата ВРП виснувала про умисне порушення суддею ОСОБА_1 норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасником судового процесу (у цьому випадку третьою особою - Службою у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради) наданих йому процесуальних прав та виконання обов`язків у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23 за опосередкованою участю в них малолітніх дітей, які хоча і не були учасниками справи в розумінні статті 65 ЦПК України, проте права та інтереси яких фактично підлягали захисту органом опіки та піклування судом (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII).
82. Щодо дій судді ОСОБА_1 у справі № 495/3746/24 Перша Дисциплінарна палата ВРП зауважила, що ОСОБА_6 29 травня 2024 року звернулася до Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради із заявою, в якій зазначила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, повідомила про необхідність її виїзду за кордон, залишивши дитину на повне самостійне виховання та утримання батьком. Матеріали справи № 495/3746/24 містять нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_6 про відсутність у неї заперечень щодо позбавлення її батьківських прав у зв`язку з неможливістю брати участь у вихованні дитини та виконувати батьківські обов`язки (без зазначення причин такої неможливості) та заяву, адресовану суду, про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог. 
83. Оскільки висновок органу опіки та піклування не містив рішення по суті питання доцільності позбавлення ОСОБА_6 батьківських права, а обставини, наведені останньою, фактично не були доказами свідомого ухилення матері від виконання своїх обов`язків з виховання дитини та потребували дослідження [що випливає із практики Верховного Суду та вимог статті 164 СК України], Перша Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що об`єктивне та неупереджене вирішення спору (за умов його справжності, а не фіктивності), потребувало б, навіть за умови визнання позовних вимог матір`ю дитини, доказування в розумінні частини четвертої статті 206 ЦПК України. Відтак у справі № 495/3746/24 суддя ОСОБА_1 допустив порушення вимог статей 45, 206 ЦПК України, статті 164 СК України, порушивши законні інтереси малолітньої дитини, яка хоч і не є учасником справи в розумінні статті 65 ЦПК України, проте є суб`єктом судового захисту, права якого охороняються на державному та міжнародному рівнях. Зазначене також підтверджує факт вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
84. Зважаючи на встановлені факти неодноразового звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з аналогічними позовами до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, суддя ОСОБА_1 мав би констатувати факт зловживання позивачами у справах № 495/7932/23, № 459/3746/24 процесуальними правами.
85. Перша Дисциплінарна палата ВРП з огляду на встановлені досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 52023000000000211 обставини, ураховуючи недотримання суддею ОСОБА_1 норм процесуального права, дійшла висновку про наявність у діях судді ОСОБА_1 умислу, спрямованого на ухвалення рішень у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24 шляхом задоволення позовних вимог, які мали фіктивний характер. Про наявність умислу в діях судді ОСОБА_1 свідчить також швидкість розгляду наведених справ.
86. Умисне недотримання суддею ОСОБА_1 вимог Конвенції про права дитини, цивільного процесуального законодавства, приписів СК України під час розгляду справ № 495/7392/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24, свідчить про невиконання суддею завдання цивільного судочинства, визначеного статтею 2 ЦПК України, та викликає обґрунтовані сумніви у його здатності безсторонньо виконувати свої функції. Така поведінка судді ОСОБА_1 породжує зневіру громадян у справедливості, чесності, неупередженості суду, сприяє формуванню суспільної думки про допустимість незаконного впливу на суддів, а отже, завдає істотної шкоди авторитету правосуддя та порочить звання судді.
87. З огляду на викладене, за результатами дослідження матеріалів справ № 495/7932/23, № 495/3746/24, № 495/12719/23, обставин їх розгляду суддею ОСОБА_1 , з урахуванням наданих свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні № 52023000000000211 показань, наявності суспільного резонансу внаслідок негативних публікацій у медіа щодо дій суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (у тому числі судді ОСОБА_1 ), Перша Дисциплінарна палата ВРП встановила наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
Короткий зміст рішення ВРП
88. 25 листопада 2025 року, розглянувши скаргу ОСОБА_1 , ВРП рішенням № 2537/0/15-25 залишила без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та погодилася з висновком щодо наявності у діях судді ОСОБА_1 ознак складу дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1 [незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду], пунктом 3 [допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу] частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
89. ВРП повністю погодилася з обставинами дисциплінарного провадження, встановленими Першою Дисциплінарною палатою ВРП, а також із юридичною кваліфікацією цих діянь.
90. Зауважила, що на час розгляду дисциплінарної справи та ухвалення за результатами її розгляду рішення від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 ОСОБА_1 дійсно не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень. Однак 26 лютого 2025 року НАБУ надіслало ВРП копію повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 19 лютого 2025 року у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 114-1 (перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період), частиною третьою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України (перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб), у кримінальному провадженні № 52023000000000114 від 10 березня 2023 року та відповідно до статті 222 КПК України надало письмовий дозвіл на розголошення відомостей, отриманих під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000114, у частині, необхідній для вирішення питання про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
91. Рішенням ВРП від 28 березня 2025 року № 661/0/15-25 було надано згоду на утримання під вартою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 . 01 липня 2025 року ОСОБА_1 повідомлено про нову та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною третьою статті 368 КК України.
92. ВРП відхилила доводи скарги ОСОБА_1 в частині ненадання дисциплінарним органом оцінки його посиланням на дотримання ним норм цивільного процесуального законодавства під час розгляду спірних цивільних справ, зокрема дотриманню правил підсудності під час відкриття провадження у справах № 495/12719/23, № 495/7932/23, ухвалення у зазначених справах рішень за результатами підготовчого засідання у разі визнання позову відповідачем та необов`язкової участі органу опіки та піклування під час розгляду справ про відібрання дитини. ВРП зазначила, що суддя ОСОБА_1 під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільних справах № 495/12719/23, № 495/7932/23 на порушення вимог статей 27, 31, 187 ЦПК України не звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які мають зареєстроване місце проживання за адресами, які не належать до територіальної юрисдикції Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, відкрив провадження та ухвалив рішення з порушенням правил територіальної підсудності (юрисдикції).
93. Під час ухвалення рішення у справі № 495/3746/24 про позбавлення батьківських прав матері стосовно малолітньої дитини суддя ОСОБА_1 не досліджував докази свідомого ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, а під час ухвалення рішень у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23 про визначення місця проживання дітей з батьком, відібрання дітей без позбавлення батьківських прав матері не досліджував докази доцільності проживання дитини окремо від матері. Указане свідчить про неврахування суддею ОСОБА_1 найкращих інтересів дитини щодо збереження її зв`язків із сім`єю, забезпечення її розвитку в безпечному, стійкому та спокійному середовищі, що не є неблагополучним.
94. Стосовно доводів ОСОБА_1 про неналежність та недопустимість доказів, зокрема протоколів НСРД, ВРП зазначила, що Перша Дисциплінарна палата ВРП не досліджувала питання наявності чи відсутності вини судді ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, а діяла в межах та у спосіб, що визначені наданими дисциплінарному органу законом повноваженнями. Перша Дисциплінарна палата ВРП не оцінювала докази, що використовує сторона обвинувачення у межах кримінального провадження, а лише надала правову оцінку обставинам наявності або відсутності у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку.
95. Щодо звернення ОСОБА_1 із заявою про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 384 КК України, ВРП погодилася з висновком Першої Дисциплінарної палати ВРП, що такі дії скаржника є способом захисту. Однак означене звернення не впливає на встановлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини, зокрема, з урахуванням показань свідків і підозрюваних у кримінальному провадженні № 52023000000000211.
96. Підсумовуючи, ВРП виснувала, що застосоване з урахуванням принципу пропорційності дисциплінарне стягнення у виді звільнення судді з посади є таким, що відповідає вчиненому суддею дисциплінарному проступку, оскільки Перша Дисциплінарна палата ВРП врахувала характер дисциплінарного проступку, його негативні наслідки для авторитету судової влади, ступінь вини судді, його характеристику, стаж роботи, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Рух скарги
97. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18 грудня 2025 року відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 18 лютого 2026 року суддя Великої Палати Верховного Суду Шевцова Н. В. призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на 19 березня 2026 року.
98. У зв`язку з достроковим припиненням повноважень судді Великої Палати Верховного Суду Шевцової Н. В. на підставі рішення зборів суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2026 року № 9, відповідно до розпорядження т. в. о. керівника Апарату Верховного Суду від 02 березня 2026 року № 1/0/30-26 призначено повторний автоматизований розподіл справ, які перебували у провадженні судді, зокрема справи № 990SCGC/51/25 (провадження № 11-449сап25).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи № 990SCGC/51/25 між суддями від 02 березня 2026 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено Гімона М. М.
99. Ухвалою від 19 березня 2026 року Велика Палата Верховного Суду призначила справу № 990SCGC/51/25 до розгляду в судовому засіданні на 18 червня 2026 року об 11:00 та задовольнила заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ільченко К. Р. про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж перегляду оскаржуваного рішення ВРП
100. На підставі частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка здійснює повноваження, визначені цією Конституцією та законами України, серед іншого, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
Відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів (частина десята статті 131 Конституції України).
101. Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає Закон № 1798-VIII.
Так, частиною першою статті 1 Закону № 1798-VIII визначено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
102. Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1798-VIII для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати з числа членів ВРП.
103. Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
104. Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, за приписами частин першої та третьої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження. Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.
105. Згідно із частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та частиною другою статті 52 Закону № 1798-VIII на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом. При цьому право на оскарження до суду рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, та скаржник, якщо рішення ВРП ухвалене за його скаргою.
106. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ВРП у дисциплінарному провадженні є квазісудом, оскільки здійснює розгляд скарги на рішення дисциплінарного органу про притягнення / відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та приймає рішення на підставі балансу поданих доказів.
Водночас Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії, визначені частинами першою і другою статті 55 Конституції України та пунктом 1 статті 6 Конвенції, як визначений статтею 266 КАС України судовий орган, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення, ухвалені за результатом розгляду скарг на рішення її дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.
Розгляд таких скарг Велика Палата здійснює за правилами касаційного провадження, встановленими КАС України.
107. Частиною першою статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
108. За такого правового регулювання об`єктом дослідження Великої Палати Верховного Суду в цій категорії справ є виключно питання застосування права.
Стосовно підстав перегляду рішення ВРП
109. Відповідно до статті 52 Закону № 1798-VIII рішення цього органу, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 
3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону; 
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
110. Велика Палата Верховного Суду повно та всебічно перевіряє спірне рішення, зокрема, на предмет його відповідності вимогам частини першої статті 52 
Закону № 1798-VIII.
111. Скаржник ставить питання про незаконність спірного рішення з підстав, визначених у пунктах 1, 3, 4 частини першої статті52 Закону № 1798-VIIІ.
Щодо підстави оскарження, визначеної пунктом 1 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ
112. Скаржник доводить, що член ВРП Сав`юк М. І. протиправно не заявив самовідвід, оскільки був побічно заінтересований у позитивному розгляді скарги НАБУ щодо нього. Така позиція скаржника вмотивована тим, що Сав`юк М. І. з березня 2016 року і по дату призначення членом ВРП займав посади в НАБУ, а саме детектива, старшого детектива. Зазначені обставини, на думку ОСОБА_1 , викликають сумнів у неупередженості члена ВРП Сав`юка М. І. стосовно нього.
113. Частиною першою статті 26 Закону № 1798-VIII визначено, що Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.
114. За змістом частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII засідання Вищої ради правосуддя у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
115. Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя ухвалюється більшістю членів Вищої ради правосуддя, які беруть участь у засіданні Вищої ради правосуддя, якщо інше не визначено цим Законом.
116. Згідно із приписами частини п`ятої статті 20 Закону № 1798-VIII член Вищої ради правосуддя зобов`язаний відмовитися від участі у розгляді питання, якщо: 1) він перебуває у родинних чи інших особистих стосунках із суддею, кандидатом на посаду судді чи прокурором, стосовно якого розглядається питання, а також особою, яка звернулася зі скаргою до Вищої ради правосуддя; 2) він особисто, прямо чи побічно заінтересований у справі, яку розглядає такий суддя; 3) за наявності іншого конфлікту інтересів або обставин, що викликають сумнів у його неупередженості.
117. За правилами статті 33 Закону № 1798-VIII член ВРП не може брати участі в розгляді питання і підлягає відводу, якщо буде встановлено, що він особисто, прямо чи побічно заінтересований у результаті справи, є родичем особи, стосовно якої розглядається питання, або якщо будуть встановлені інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. За наявності таких обставин член ВРП повинен заявити самовідвід (частина перша).
За наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, відвід члену ВРП може заявити особа, за поданням якої розглядатиметься питання, а також особа, стосовно якої вирішується питання, чи особа, що подала заяву, скаргу (частина друга).
Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і заявленим до початку розгляду відповідного питання, справи. Заявляти відвід (самовідвід) після початку розгляду питання, справи дозволяється лише у виключних випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) не могло бути відомо до початку розгляду (частина четверта).
118. Вимоги щодо повідомлення про конфлікт інтересів передбачені пунктом 2 частини першої статті 28 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII), згідно з яким особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство з питань запобігання корупції чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.
119. Законом № 1700-VII визначено два види конфлікту інтересів: реальний конфлікт інтересів [суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень (абзац тринадцятий частини першої статті 1 цього Закону)] та потенційний конфлікт інтересів [наявність в особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення під час виконання зазначених повноважень (абзац дев`ятий частини першої статті 1 цього Закону)].
120. Таким чином, кваліфікуючою ознакою конфлікту інтересів у всякому випадку є наявність приватного інтересу особи у сфері реалізації своїх службових (представницьких) повноважень.
121. При цьому Закон № 1700-VII визначає приватний інтерес як будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (абзац дванадцятий частини першої статті 1 зазначеного Закону).
122. За наслідком аналізу наведених вище правових норм Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/39/20 висловила правову позицію, згідно з якою повноважність ВРП як колегіального органу Закон№ 1798-VIII пов`язує безпосередньо з якісним (складення присяги, неупередженість, безсторонність) та кількісним (число призначених членів і тих, які беруть участь у розгляді питання) критеріями.
123. Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 25 листопада 2025 року № 101 та копія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 11 членами, які брали участь у його ухваленні. За пропозицію залишити без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 проголосувало 11 членів ВРП, проти - 0.
124. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що до складу Першої Дисциплінарної палати ВРП, яка розглядала матеріали дисциплінарної справи щодо судді ОСОБА_1 , входили члени Першої Дисциплінарної палати ВРП Котелевець А. В., Бондаренко Т. З., Мороз М. В. та залучений член Третьої Дисциплінарної палати Сасевич О. М.
125. Жоден із зазначених членів ВРП не брав участі у розгляді скарги судді ОСОБА_1 на рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
126. Таким чином, під час розгляду скарги судді ОСОБА_1 ВРП дотрималася вимог частини восьмої статті 51 Закону № 1798-VIII щодо виключення участі у розгляді скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді тих членів ВРП, які брали участь в ухваленні оскаржуваного рішення Дисциплінарної палати.
127. Оцінюючи доводи судді ОСОБА_1 про ухвалення спірного рішення неповноважним складом ВРП, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
128. Сама по собі та обставина, що до призначення на посаду члена ВРП Сав`юк М. І. працював у НАБУ, не може свідчити про наявність у вказаного члена ВРП будь-якої заінтересованості чи упередженості під час розгляду скарги на суддю ОСОБА_1 Ця ж обставина сама по собі не утворює ні реального, ні потенційного конфлікту інтересів.
129. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої сумніви у повноважності складу ВРП з огляду на наявність конфлікту інтересів та побічної заінтересованості в одного із членів ВРП, такими, що наведені за відсутності конкретних доказів чи фактів, які б давали обґрунтовані підстави стверджувати про небезсторонність члена ВРП Сав`юка М. І. Вочевидь наведені скаржником доводи є недостатніми для висновку про неможливість участі вказаного ним члена ВРП в розгляді у складі Ради будь-якого питання в межах цього дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 , зокрема й питання про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади судді.
130. Таким чином, за наслідками оцінки доводів скаржника про ухвалення ВРП спірного рішення у складі, який не мав повноважень його ухвалювати, Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення.
Щодо підстави оскарження, визначеної пунктом 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ
131. Частини п`ята та шоста статті 30 Закону № 1798-VIII встановлюють, що особа, питання щодо якої має розглядатися Вищою радою правосуддя, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом. Особа вважається належним чином повідомленою, якщо повідомлення направлено на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя.
132. Відповідно до частини дев`ятої статті 51 Закону № 1798-VIII розгляд скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді здійснюється в порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.
133. За правилами частини першої статті 49 Закону № 1798-VIII розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя - доповідач, суддя, скаржник, їх представники. Перебіг засідання транслюється в режимі реального часу на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. На підставі вмотивованого клопотання дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя - доповідача, судді, скаржника, їх представників або за власною ініціативою Дисциплінарна палата може не здійснювати таку трансляцію, ухваливши відповідне рішення.
134. Неявка скаржника не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи (частина п`ята статті 49 Закону № 1798-VIII).
135. Суддя має право надати письмові пояснення по суті скарги (частина шоста статті 49 Закону № 1798-VIII).
136. Відповідно до пункту 14.14 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (в редакції, чинній станом на нас ухвалення спірного рішення), у разі неможливості з поважних причин узяти участь у засіданні Ради суддя може заявити клопотання про відкладення розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати. У разі повторної відсутності судді розгляд скарги здійснюється Радою без його участі, крім випадків, якщо суддя не був повідомлений або повідомлений з порушенням пункту 5.10 Регламенту.
137. З матеріалів ВРП про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 слідує таке.
138. Після отримання скарги ОСОБА_1 на означене вище рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП Рада призначила засідання на 30 січня 2025 року о 10:00, про що повідомила скаржника та НАБУ.
139. 29 січня 2025 року ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду питання порядку денного, оскільки з 24 січня 2025 року він перебуває на лікарняному, на підтвердження чого надав листок тимчасової непрацездатності. Цього ж дня аналогічне за змістом клопотання надійшло від адвоката скаржника Ільченко К. Р.
140. Наступне засідання Ради було призначене на 06 лютого 2025 року о 10:00, про що були повідомлені учасники дисциплінарного провадження.
141. 05 лютого 2025 року від ОСОБА_1 до ВРП надійшло клопотання про відкладення розгляду питання порядку денного з підстав його тимчасової непрацездатності, про що були надані відповідні докази. 
142. Наступне засідання Рада призначила на 11 березня 2025 року о 10:00 та повідомила про нього, зокрема, скаржника та його адвоката.
143. 10 березня 2025 року ОСОБА_1 надіслав до ВРП клопотання про відкладення розгляду питання порядку денного, оскільки з 06 березня 2025 року він перебуває на лікуванні у стаціонарному відділенні Комунального підприємства «Одеський обласний клінічний медичний центр» Одеської обласної ради, на підтвердження чого надав листок непрацездатності. Від адвоката Ільченко К. Р. цього ж дня також надійшло клопотання про відкладення розгляду питання порядку денного, оскільки у неї на цей день призначені судові засідання в інших справах.
144. Наступне засідання ВРП призначила на 25 листопада 2025 року о 10:00, про що повідомила учасників дисциплінарного провадження.
145. Від ОСОБА_1 24 листопада 2025 року надійшло клопотання про відкладення розгляду питання порядку денного, мотивоване тим, що він з 19 листопада 2025 року перебуває на лікуванні в стаціонарному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради, що підтверджується листком непрацездатності. 
146. 25 листопада 2025 року адвокат Ільченко К. Р. також подала до ВРП клопотання про відкладення розгляду питання порядку денного з огляду на неможливість її участі у ньому через зайнятість у судових засідання в інших справах.
147. Згідно з витягом з протоколу № 101 засідання ВРП від 25 листопада 2025 року головуючий Усик Г. І. поставив на розгляд Ради питання щодо задоволення клопотань ОСОБА_1 та його представника - адвоката Ільченко К. Р. про відкладення розгляду цього питання порядку денного. За задоволення означених клопотань проголосували 2 члени ВРП, у зв`язку із чим Рада відмовила в задоволенні клопотань про відкладення розгляду цього питання порядку денного.
148. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що ВРП неодноразово задовольняла клопотання ОСОБА_1 та його представника про відкладення засідання з метою забезпечення права судді взяти участь у засіданні Ради. Водночас правила частини п`ятої статті 49 Закону № 1798-VIII передбачають, що неявка скаржника не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи, відповідно, ухвалюючи 25 листопада 2025 року рішення про розгляд скарги ОСОБА_1 без його участі та участі його представника, ВРП діяла відповідно до вимог чинного законодавства та не порушила прав скаржника.
149. Доводів про те, що ОСОБА_1 чи його представник не були належним чином повідомлені про засідання Ради 25 листопада 2025 року, скарга не містить. Немає таких відомостей і в матеріалах ВРП про залишення без змін рішення її Першої Дисциплінарної палати від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24.
150. Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність визначеної пунктом 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстави для скасування оскаржуваного рішення ВРП.
Щодо підстави оскарження, визначеної пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ
151. У межах цієї підстави Велика Палата Верховного Суду має надати відповідь, чи містить оскаржуване рішення ВРП посилання на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких Рада зробила відповідні висновки.
152. Так, Перша Дисциплінарна палата ВРП, розглянувши дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 , дійшла висновку, з яким погодилася й Рада в оскаржуваному рішенні, про наявність у діях судді складів дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1, пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, за умов наявності в його діях умислу, ознак грубого порушення норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, та фактично за наявності змови з особами, які чинили незаконний вплив на здійснення ним правосуддя.
Такий висновок дисциплінарного органу, якщо узагальнити, вмотивований тим, що суддя ОСОБА_1 умисно порушував приписи процесуального законодавства, не досліджував доказів доцільності проживання дитини окремо від матері або позбавлення матері батьківських прав та ухвалив рішення у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24 без урахування найкращих інтересів дитини. Під час формування такого висновку дисциплінарний орган врахував у сукупності дії судді ОСОБА_1 під час розгляду наведених справ, показання свідків та підозрюваних, що надані у кримінальному провадженні № 52023000000000211, а також наявність суспільного резонансу внаслідок негативних публікацій щодо дій суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (в тому числі судді ОСОБА_1 ). 
153. У свою чергу, скаржник наполягає на тому, що дисциплінарне провадження не може ґрунтуватися на неналежних доказах, оскільки матеріали кримінального провадження, в тому числі протоколи допиту та НСРД, не відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності. Зокрема, свідки, показання яких відповідно до протоколів допиту були враховані ВРП та її Першою Дисциплінарною палатою, не були заслухані під час дисциплінарного провадження.
Скаржник також наполягає на помилковості висновку дисциплінарного органу про допущення ним грубих процесуальних порушень під час розгляду справ № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24 (в частині порушення правил територіальної підсудності, повідомлення учасників справи про її розгляд, ухвалення рішень за відсутності висновку органу опіки і піклування). Вважає, що суть скарги зводилася до незгоди із судовими рішеннями. При цьому за змістом ухвалених у спірних цивільних справах рішень будь-які питання, пов`язані з обороноздатністю країни, не вирішувалися. Наполягає на відсутності ознак вчинення дисциплінарного проступку, а також вважає непропорційним застосоване дисциплінарне стягнення.
154. У світлі наведених доводів Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
Щодо правильності кваліфікації вчинених суддею ОСОБА_1 дій як дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1, пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII
155. Згідно з пунктом 1 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов'язаний, зокрема, справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.
156. За правилами підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 106 
Закону № 1402-VIII суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстави умисної або внаслідок недбалості незаконної відмови в доступі до правосуддя (у тому числі незаконної відмови в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або іншого істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду.
157. У пунктах 87-90 постанови від 02 квітня 2026 року у справі № 990SGSC/41/25 (провадження № 11-356сап25) Велика Палата Верховного Суду вказувала, що дисциплінарний проступок, передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, полягає в істотному порушенні суддею норм процесуального права, яке має один з трьох наслідків:
- незаконна відмова в доступі до правосуддя;
- унеможливлення реалізації процесуальних прав або виконання обов`язків учасниками процесу;
- порушення правил юрисдикції або складу суду.
Таким чином, ця норма передбачає три самостійних склади дисциплінарних проступків, кожен з яких пов`язаний з істотним порушенням процесуального закону, що призводить до одного з указаних вище наслідків.
Поняття істотного порушення норм процесуального права для кваліфікації дисциплінарного правопорушення є оціночним та не має формально визначених у законі ознак для його відмежування від інших (неістотних) порушень. Таке порушення повинне стосуватися очевидних та зрозумілих за змістом вимог процесуального закону, які у правозастосуванні не викликають складності під час їх тлумачення.
Для кваліфікації дисциплінарного проступку істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя має бути умисним або вчиненим унаслідок недбалості.
158. За правилами пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII підставою притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
159. У постанові від 13 червня 2024 року у справі № 990SCGC/2/24 (провадження № 11-14сап24) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що положення пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII кореспондують не із зобов`язанням судді «розглядати і вирішувати судові справи», а його обов`язкам дотримуватися високих стандартів етичної поведінки, що пов`язано з його високим статусом (пункти 2, 4 частини сьомої статті 56 цього Закону), на що вказує буквальний зміст цієї норми. 
Норма пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII стосується поведінки судді, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, і складається з таких аспектів: питання моралі, чесності, непідкупності; відповідність способу життя судді його статусу; дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
160. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово вказувала [зокрема, але не виключно у постановах від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/18/24 (провадження № 11-194сап24), від 13 березня 2025 року у справі № 990SCGC/15/24 (провадження № 11-167сап24), від 03 липня 2025 року у справі № 990SCGC/14/25 (провадження № 11-137сап25) тощо], що аналіз суб`єктивних та об`єктивних ознак дисциплінарного правопорушення дає підстави визначити дисциплінарний проступок судді як винне, протиправне порушення професійних обов`язків або загальновизнаних морально-етичних вимог, які ставляться до судді, що призвело чи могло призвести до негативних наслідків. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку, пов`язаного з порушенням суддею правил суддівської етики, передбачає наявність умислу в поведінці судді, свідоме порушення ним установлених законом та морально-етичними нормами вимог, а також настання (об`єктивну можливість настання) негативних наслідків. 
Попри всю важливість дотримання суддею стандартів суддівської етики підставою дисциплінарної відповідальності судді може бути не будь-яка поведінка, що свідчить про недотримання суддею норм суддівської етики та стандартів поведінки, а лише та, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя. У разі якщо в діях (бездіяльності) судді встановлено порушення вимог закону, норми Кодексу суддівської етики є допоміжним інструментом для обґрунтування підстав притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
161. За змістом статті 1 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року (зі змінами, внесеними згідно з рішенням з`їзду суддів від 18 вересня 2024 року; далі - Кодекс суддівської етики), суддя як носій судової влади повинен бути прикладом неухильного дотримання принципу верховенства права і вимог закону, присяги судді. Суддя має усвідомлювати постійну увагу суспільства та демонструвати високі стандарти поведінки з метою зміцнення довіри до судової влади та утвердження авторитету правосуддя.
162. Відповідно до статті 3 Кодексу суддівської етики суддя має докладати зусиль, щоб на думку звичайної розсудливої людини (законослухняної людини, яка, будучи достатньою мірою поінформованою про факти та процеси, що відбуваються, об`єктивно сприймає інформацію та обставини зі сторони) його поведінка відповідала високому статусу посади та не викликала обґрунтованих сумнівів у його доброчесності. Суддя не повинен допускати поведінки, що створює враження про недотримання ним етичних стандартів судді.
163. У Коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженому рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1 (був чинним станом на час виникнення спірних правовідносин), вказано, що високі стандарти поведінки полягають у тому, що суддя як на роботі, так і поза її межами, в повсякденному житті має демонструвати таку поведінку, щоб учасники процесу і оточуючі люди бачили в ньому еталон порядності і справедливості - високоморальну, чесну, стриману, врівноважену людину. При цьому суддя має не лише подавати особистий приклад, але й пропагувати етичну поведінку серед учасників процесу та оточуючих, вимагати етичної поведінки від інших.
Підтримання високих стандартів поведінки вимагає від суддів уникнення створення враження неналежної поведінки - як професійної, так і особистої. Суддя має усвідомлювати, що він представляє судову владу держави, та не допускати зі свого боку поведінки, що може зашкодити авторитету суду.
За загальним правилом суддівської етики, суддя повинен бути прикладом законослухняності, завжди поводитися так, аби зміцнювати віру громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Володар мантії повинен докладати всіх зусиль, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.
164. Розглядаючи дисциплінарну справу судді ОСОБА_1 , Перша Дисциплінарна палата ВРП, з висновками якої в повній мірі погодилася Рада, виходила з того, що суддя умисно не дотримався вимог Конвенції про права дитини, цивільного процесуального законодавства та СК України під час розгляду справ № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24.
165. Так, Перша Дисциплінарна палата ВРП вжила заходів щодо витребування з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області матеріалів наведених вище справ та дослідила їх на предмет дотримання суддею ОСОБА_1 вимог чинного процесуального законодавства під час їх розгляду.
166. Дисциплінарний орган встановив, що справи № 495/7932/23, № 495/12719/23 суддя ОСОБА_1 прийняв до свого провадження з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), чим порушив вимоги статей 27, 31, 187 ЦПК України. Такі висновки зумовлені тим, що під час вирішення питання про відкриття провадження останній не вжив заходів для перевірки зареєстрованого місця проживання / перебування відповідачів. Доводи судді ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи договорів оренди, згідно з якими відповідачі в означених справах тимчасово проживали на території Білгород-Дністровського району, були відхилені ВРП. Рада послалась на висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 та зазначила, що реєстрація (декларування) місця проживання / перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема під час вибору суду, якому підсудна справа.
167. За змістом скарги, суддя ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що мав право на відкриття проваджень у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23 на підставі відомостей договорів оренди, згідно з якими було визначено місце перебування відповідачів. Водночас не наводить жодних аргументів на спростування висновку дисциплінарного органу про нез`ясування суддею обставин реєстрації такого місця перебування у встановленому законом порядку. За таких обставин доводи скаржника в цій частині видаються незмістовними та не можуть свідчити про необґрунтованість спірного рішення.
168. Іншим порушенням норм процесуального закону, що було допущене суддею ОСОБА_1 , Перша Дисциплінарна палата ВРП визнала те, що справи № 495/7932/23, № 495/12719/23 стосуються чутливої категорії справ, у яких перед судом постає питання про забезпечення найкращих інтересів дитини. Хоча Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради була формально залучена до участі у справі, але їй не були надіслані копії ухвал про відкриття загального позовного провадження, повістки про виклик у підготовчі засідання, рішення, ухвалені за насідками розгляду справ. Справи № 495/7932/23, № 495/12719/23 суддя ОСОБА_1 розглянув за відсутності відповідного висновку органу опіки і піклування. Такі дії судді суперечать вимогам частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України. При цьому дисциплінарний орган критично оцінив посилання судді на обставини визнання позовів відповідачем в означених справах, оскільки згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, від 22 серпня 2023 року у справі № 521/3657/22, від 15 листопада 2022 року у справі № 130/2703/20) визнання позову відповідачем може бути підставою для його задоволення лише за сукупності певних умов, яких у спірних справах не було.
169. У справі ж № 495/3746/24 про позбавлення батьківських прав матері стосовно малолітньої дитини суддя ОСОБА_1 не досліджував доказів свідомого ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши приписи Конвенції про права дитини, СК України та релевантну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Верховного Суду у питанні позбавлення батьків батьківських прав, Перша Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що самої лише відсутності заперечень ОСОБА_6 у нотаріально посвідченій заяві щодо позбавлення її батьківських прав та відсутності висновку органу опіки і піклування рішення по суті вказаного питання не було достатньо для задоволення позову. У спірному випадку, навіть за умов визнання позовних вимог матір`ю дитини, вирішення спору між сторонами потребувало доказування в розумінні частини четвертої статті 206 ЦПК України.
170. ВРП в оскаржуваному рішенні в повній мірі підтримала висновки її Першої Дисциплінарної палати в частині розгляду справи за відсутності висновку органу опіки і піклування, покликання на обставини визнання відповідачами позову у справах, пов`язаних з позбавленням одного з батьків батьківських прав, та визначення місця проживання дитини.
171. У Великої Палати Верховного Суду немає підстав вважати такі висновки дисциплінарного органу необґрунтованими чи свавільними. Зазначаючи за змістом скарги, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду висновок органу опіки і піклування не є обов`язковим для суду, скаржник залишає поза увагою, що наведена ним практика щодо застосування приписів частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України вказує на те, що такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом, і суд має право мотивовано відступити від нього. Проте це не означає, що такого висновку органу опіки і піклування у справах, пов`язаних з визначенням місця проживання дитини, взагалі може не бути. Змістовних пояснень стосовно того, чому суддею ОСОБА_1 не було вжито усіх належних заходів задля отримання відповідного висновку від органу опіки і піклування, за змістом скарги не наведено. 
172. Довід скаржника про визнання ОСОБА_6 відповідно до поданої нею нотаріальної заяви позову про позбавлення її батьківських прав не спростовує висновку дисциплінарного органу, що суддя ОСОБА_1 не дослідив доказів свідомого ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Водночас під час розгляду справ цієї категорії насамперед враховуються найкращі інтереси дитини щодо збереження її зв`язків із сім`єю, забезпечення її розвитку в безпечному, стійкому та спокійному середовищі, що не є неблагополучним.
Не спростовує висновків дисциплінарного органу і посилання скаржника на те, що за фактом введення ОСОБА_5 суду в оману суддя ОСОБА_1 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 384 КК України, з огляду на що розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024166240000377. У світлі встановлених у цій справі дисциплінарним органом обставин, що не були спростовані за наслідками судового розгляду справи, такі дії скаржника обґрунтовано були розцінені як спосіб захисту. 
173.  ОСОБА_1 за змістом скарги наполягає, що його було притягнуто ВРП та її Першою Дисциплінарною палатою до відповідальності за прийняте рішення. Поряд з цим рішення, ухвалені у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24, не були скасовані в апеляційному порядку та набрали законної сили.
174. Відповідно до повноважень, визначених статтею 131 Конституції України та статтею 3 Закону № 1798-VIII, ВРП не наділена повноваженнями оцінювати судове рішення та надавати оцінку його змісту. Виключне право на перевірку законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних чи касаційних процедур.
175. Частиною четвертою статті 126 Конституції України серед гарантій незалежності суддів визначається, що суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. 
Аналогічне правило закріплене й в абзаці другому частини першої статті 49 Закону № 1402-VIII.
176. У постанові від 12 лютого 2026 року у справі № 990SCGC/45/25 (провадження № 11-401сап25) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у контексті наведених гарантій дисциплінарні палати ВРП, які здійснюють дисциплінарні провадження щодо суддів, не наділені повноваженнями встановлювати або оцінювати обставини справи, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, а також перевіряти законність та обґрунтованість судових рішень. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних чи касаційних процедур. Дисциплінарна відповідальність суддів не повинна поширюватися на зміст їх рішень.
Водночас орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, не уповноважений перевіряти законність судового рішення, однак зобов`язаний перевірити дії судді під час ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності. Такий правовий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 11-132сап21.
Здійснюючи правосуддя, суддя безумовно має право на власне тлумачення закону, у тому числі й таке, що відрізняється від загальноприйнятого розуміння. Однак таке тлумачення повинне бути добросовісним. Не може вважатись умисним порушенням норм права чи неналежним ставленням судді до службових обов'язків тлумачення закону та позиція судді щодо обґрунтування ухваленого ним судового рішення, навіть якщо така позиція є помилковою.
У будь-якому випадку прояви суддівського свавілля необхідно відрізняти від добросовісної суддівської помилки, тобто помилки без ознак умислу або грубої недбалості. Добросовісність вказує на те, що суддя діяв сумлінно - з належним ставленням до своїх обов`язків встановив фактичні обставини, які підлягають правовій оцінці, оцінив докази та тлумачив закон, але припустився помилки, яка не була настільки очевидною й однозначною.
177. У спірному випадку хоча і є підстави вважати, що Перша Дисциплінарна палата ВРП і в подальшому Рада надали в певній мірі оцінку судовим рішенням, ухваленим суддею ОСОБА_1 у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24, проте відповідні міркування дисциплінарного органу в цій частині не стали визначальними для висновку про наявність у діях судді складу дисциплінарного проступку. Насамперед дисциплінарний орган виходив із встановлених ним обставин істотного порушення суддею норм процесуального права, що виявилося у неналежному ставленні до вимог закону щодо дотримання територіальної підсудності, залучення органу опіки і піклування у справах, пов`язаних із визначенням місця проживання дитини, у вирішенні спору про позбавлення матері батьківських прав на підставі наявності тільки заяви про визнання позову відповідачем. Наявність означених процесуальних недоліків не можна кваліфікувати як добросовісну суддівську помилку. 
Отже, сукупність наведених вище порушень норм процесуального права в повній мірі доводить наявність складу дисциплінарного проступку в діях судді ОСОБА_1 . За таких обставин сам по собі недолік, допущений дисциплінарним органом у частині оцінки ухвалених у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24 судових рішень, не впливає на правомірність рішення про притягнення скаржника до дисциплінарної відповідальності.
178. Вказане свідчить про правильність кваліфікації дій судді ОСОБА_1 під час розгляду справ № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24 як вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
179. Розглядаючи дисциплінарну справу, Перша Дисциплінарна палата ВРП, з висновками якої погодилася Рада, врахувала також відомості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000211. У межах вказаного кримінального провадження підозрювані і свідки під час допитів повідомили про існування у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області протиправного механізму ухвалення фіктивних судових рішень, які є підставою для отримання відстрочки від мобілізації згідно зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Так, відповідні покази про причетність скаржника до означеного механізму були надані суддею ОСОБА_9 , консультантом ОСОБА_10 , підозрюваним ОСОБА_11 , позивачем у справі № 495/7932/23 ОСОБА_3 , позивачем у справі № 495/12719/23 ОСОБА_7 , позивачем у справі № 495/3746/24 ОСОБА_5 . 
180. Така поведінка судді у сукупності з обставинами умисного недотримання вимог Конвенції про права дитини, цивільного процесуального та сімейного законодавства, наявністю негативних публікацій у медіа щодо дій суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, на переконання дисциплінарного органу, породжує у громадян зневіру у справедливості, чесності, неупередженості суду, сприяє формуванню суспільної думки про допустимість незаконного впливу на суддів, а отже, завдає істотної шкоди авторитету правосуддя і порочить звання судді. Враховуючи викладене, у діях судді ОСОБА_1 також було встановлено склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
181. За змістом скарги, скаржник не навів змістовних та суттєвих доводів, які б спростовували наведений висновок дисциплінарного органу чи вказували б на його необґрунтованість, невмотивованість чи свавільність.
182. Стосовно доводів скаржника про неправомірність використання у межах дисциплінарного провадження інформації з матеріалів кримінального провадження, в тому числі НСРД, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке. 
183.  ОСОБА_1 наполягає на незаконності використання у дисциплінарній справі щодо нього інформації, отриманої у межах кримінального провадження № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року, як такої, що потребувала перевірки на предмет її достатності, допустимості та достовірності. 
184. Особливості доведення складу дисциплінарного проступку, допущеного суддею, встановлено у частині шістнадцятій статті 49 Закону № 1798-VIII. Так, підстава для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності вважається встановленою Дисциплінарною палатою (Вищою радою правосуддя) за результатами розгляду дисциплінарної справи, якщо докази, надані та отримані в межах дисциплінарного провадження, є чіткими та переконливими для підтвердження існування такої підстави. Чіткими та переконливими є докази, які з точки зору звичайної розсудливої людини у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
185. Велика Палата Верховного Суду дотримується усталеної позиції, що дисциплінарний проступок та кримінальне правопорушення не є тотожними поняттями. Дисциплінарний орган не досліджує питання вини суддів у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки перебіг кримінального провадження не має значення для розгляду питання про дисциплінарну відповідальність судді, крім випадків, прямо визначених Законом № 1402-VIII. Установлені під час дисциплінарного провадження факти та обставини мають значення тільки для ухвалення Дисциплінарною палатою рішення в межах своїх повноважень і не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.
186. Згідно з практикою ЄСПЛ не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).
187. У дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду кримінального провадження.
188. Під час розгляду дисциплінарної справи дисциплінарний орган самостійно надає оцінку допустимості, належності та обґрунтованості наявних у матеріалах дисциплінарної справи доказів, встановлює в діях судді ознаки дисциплінарного проступку й ухвалює рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Установлені в дисциплінарній справі факти мають значення виключно для прийняття дисциплінарним органом рішення у межах його компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
189.  Європейська комісія «За демократію через право» (Венеційська комісія) 13 березня 2017 року на 110-й пленарній сесії схвалила Висновок № 880/2017 щодо кримінальної відповідальності суддів, у пункті 53 якого зазначено, що «кримінальна і дисциплінарна відповідальності не є взаємовиключними: дисциплінарні санкції можуть так само застосовуватися у кримінальній справі з виправдувальним вироком, крім того, той факт, що кримінальну справу не порушено через неможливість встановити кримінальну провину або факти, не означає, що відповідним суддею не було скоєно жодних дисциплінарних порушень, саме через різний характер обох типів відповідальності»; «важливість незалежності суддів під час виконання ними суддівських функцій не означає, що судді не повинні нести відповідальності. Потрібно забезпечити баланс між їхньою недоторканністю як засобом захисту від тиску і неправомірних дій з боку органів влади та приватних осіб (функціональна недоторканність) і тим фактом, що вони не повинні бути над законом (відповідальність)»; «якщо неправомірна поведінка судді здатна підірвати суспільну довіру до судової влади, в інтересах суспільства порушити дисциплінарне провадження щодо цього судді».
190. Відповідно до сформульованого підходу інформація, яка встановлена під час розслідування кримінального провадження, може бути використана для дисциплінарної відповідальності, навіть у разі, коли у кримінальному провадженні недостатньо доказів для доведення вини у скоєнні конкретного злочину.
191. Про можливість використання таких відомостей, зокрема відомостей з протоколів допитів, отриманих у межах кримінального провадження, під час дисциплінарного провадження Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала у постановах від 08 квітня 2021 року (провадження № 11-238сап20), від 13 травня 2021 року (провадження № 11-197сап20), від 14 липня 2022 року (провадження № 11-168сап21) тощо.
192. Повертаючись до обставин справи, яка розглядається, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що інформацію про вчинення скаржником дисциплінарного проступку дисциплінарний орган отримав від НАБУ - органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, який, зокрема уповноважений на здійснення досудового розслідування у певній категорій справ. До скарги НАБУ долучило також копії матеріалів кримінального провадження № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року, а також письмовий дозвіл на розголошення (використання) відомостей досудового розслідування від 23 серпня 2024 року, наданий відповідно до вимог статті 222 КПК України. За змістом вказаного дозволу його надано для розгляду дисциплінарної скарги щодо судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1
193. Таким чином, у розглядуваній ситуації дисциплінарному органу було надано дозвіл на розголошення (використання) відомостей досудового розслідування в межах дисциплінарного провадження згідно з вимогами статті 222 КПК України. Відповідно, підстав вважати, що означені докази були отримані у незаконний спосіб, були підроблені чи спотворені, немає. Ураховуючи викладене, ВРП вважала правомірним використання її Першою Дисциплінарною палатою таких відомостей.
194. Оскільки за наявності відповідного дозволу використання дисциплінарним органом матеріалів кримінального провадження є правомірним, Перша Дисциплінарна палата ВРП, а в подальшому і Рада мали право врахувати зафіксовані за матеріалами такого кримінального провадження відомості та обставини і надати їм власну оцінку з погляду наявності / відсутності складу дисциплінарного проступку.
195. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у дисциплінарному провадженні для висновку про наявність / відсутність складу дисциплінарного проступку дисциплінарний орган здійснює оцінку доказів не через призму їх належності і допустимості, а через вимогу їх чіткості та переконливості, тобто з погляду звичайної розсудливої людини.
196.  Слід зазначити, що, фактично заперечуючи факт своєї причетності до механізму ухвалення фіктивних судових рішень, про що йшла мова згідно з показаннями свідків, підозрюваних у кримінальному провадженні № 52023000000000211 від 09 травня 2023 року, ОСОБА_1 протягом розгляду дисціплінарної справи та судового розгляду справи так і не надав жодних логічних та змістовних пояснень своєї версії подій, які відбулися. При цьому Велика Палата Верховного Суду критично оцінює викладені у скарзі доводи про використання у межах дисциплінарного провадження саме матеріалів НСРД. За змістом рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП, з висновками якої погодилася Рада, дисциплінарний орган під час розгляду дисциплінарної справи щодо судді ОСОБА_1 не враховував саме матеріали НСРД, а лише деякі інші матеріали кримінального провадження, зокрема інформацію, викладену у протоколах допиту підозрюваних і свідків, а також відомості з експертного висновку.
197. Окрему увагу Велика Палата Верховного Суду звертає на те, що у дисциплінарній справі, яка розглядалася ВРП та її Першою Дисциплінарною палатою, висновки дисциплінарного органу ґрунтуються не стільки на матеріалах кримінального провадження (зокрема, протоколах допиту), як на самостійно досліджених матеріалах справ № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24.
198. У справі, що розглядається, дисциплінарний орган не оцінював доказів у розрізі їх належності та допустимості в розумінні кримінально-процесуального закону, а лише надав правову оцінку обставинам наявності або відсутності в поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді. Отже, рішення дисциплінарного органу хоч і прийняте на підставі відомостей, здобутих у межах кримінального провадження, проте ґрунтується на самостійних правових підставах та висновках.
199. Велика Палата Верховного Суду також відхиляє як безпідставні посилання скаржника, що в ухвалених ним судових рішеннях у справах № 495/7932/23, № 495/12719/23, № 495/3746/24 не вирішувалося жодних питань, пов`язаних з обороноздатністю держави. Зміст як рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП, так і спірного рішення Ради свідчить, що дисциплінарний орган наведеного НАБУ аргументу [попри те, що на нього посилався заявник у скарзі] не взяв до уваги, розглядаючи питання про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Щодо обраного виду дисциплінарного стягнення
200. Частиною другою статті 109 Закону № 1402-VIII та частиною п`ятою статті 50 Закону № 1798-VIII передбачено, що під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.
201. Обираючи вид дисциплінарного стягнення, Перша Дисциплінарна палата ВРП урахувала умисний характер допущених суддею ОСОБА_1 дисциплінарних проступків, їх істотність та наслідки, що призвели до підриву авторитету правосуддя, негативно вплинули на ступінь довіри суспільства до судової влади загалом, особу судді, зокрема його позитивну характеристику та відсутність дисциплінарних стягнень. З огляду на вказане Перша Дисциплінарна палата ВРП вважала пропорційним у спірному випадку застосувати до судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади. ВРП в повній мірі погодилася з такими висновками своєї Першої Дисциплінарної палати. 
202.  Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про неврахування дисциплінарним органом обставин відсутності у нього дисциплінарних стягнень, а також його бездоганної поведінки. Водночас самі по собі означені обставини не виключають можливості застосування до судді найсуворішого виду стягнення, якщо тяжкість дисциплінарного проступку об`єктивно виправдовує такий вид стягнення.
203.  Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що за змістом оскаржуваного рішення усім суттєвим і значущим доводам скаржника ВРП надала відповідну правову оцінку. Незгода скаржника з обсягом, повнотою та змістом наведених ВРП у спірному рішенні обґрунтувань не свідчить про відсутність наведення мотивів щодо спірного питання. Достатнім є те, щоб рішення містило такі мотиви, зі змісту яких об`єктивно можна встановити підстави та логіку його ухвалення. Критичне сприйняття скаржником наведених ВРП мотивів чи незгода з ними не є тотожним їх відсутності взагалі. 
204. Інші доводи та міркування, викладені у скарзі ОСОБА_1 , також не спростовують правильності висновків ВРП.
Висновки за результатами розгляду скарги
205. Частиною восьмою статті 266 КАС України передбачено, що Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення Вищої ради правосуддя або залишити його без змін. 
206. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП прийняла оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, врахувала всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, а тому скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись статтями 266, 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2025 року № 2537/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, залишити без задоволення.
Рішення Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2025 року № 2537/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2024 року № 3408/1дп/15-24 про притягнення судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя С. О. Погрібний Суддя-доповідач М. М. Гімон   Судді:О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко О. А. Губська А. А. Ємець В. В. Король О. В. Кривенда М. В. МазурН. М. Мартинюк К. М. Пільков Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець О. В. Ступак М. Ю. Тітов І. В. Ткач В. Ю. Уркевич