КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2026 року м. Київ справа №320/46556/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КІАКСАР» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «КІАКСАР» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 780/0409 від 11.01.2023 про зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю «КІАКСАР» від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 67 500 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що податковим органом безпідставно притягнуто його до відповідальності, оскільки не враховано факту переривання строків реєстрації податкових накладних ТОВ «Техновіт Агро» у зв`язку із зупиненням реєстрації відповідних податкових накладних в ЄРПН контролюючим органом, а в подальшому, прийняття рішення про відмову у їх реєстрації, яке було оскаржено контрагентом та скасовано у судовому порядку. За вказаних обставин позивач зазначає, що строки для відображення ним сум податкового кредиту за придбання товарів у травні 2019 року після реєстрації податкових накладних ТОВ «Техновіт Агро» 22.09.2022 не перевищує допустимі Кодексом строки.
На цих підставах переконує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач не погодившись з доводами, викладеними у позовній заяві, подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що камеральною перевіркою встановлено порушення позивачем приписів п. 198.2, 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення суми податку на додану вартість, віднесеної до податкового кредиту декларації з ПДВ за вересень 2022 року, тому, відповідач вважає, що прийняте на підставі Акту камеральної перевірки повідомлення-рішення є правомірним, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову.
Одночасно із відзивом відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, суд зазначає таке.
Згідно п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Частиною 2 статті 12 КАС України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 9 ст. 171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.
Отже, визначення форми адміністративного судочинства, за правилами якого буде розглядатися справа, є обов`язковою умовою процесуального законодавства та на визначення такої форми впливає характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників тощо.
За ч. 1 та ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності та за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 257 КАС України слідує, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 КАС України.
Суд вважає необхідним застосувати позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі від 05 квітня 2021 року у справа № 420/8512/20 та зазначити стосовно "виняткового значення" справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником.
Відтак, особа має обґрунтувати наявність відповідних обставин такої "винятковості", при цьому у клопотанні обґрунтувань щодо винятковості справи не наведено.
Як зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2019р. у справі №9901/279/19, згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі “Axen v. Germany” (“Аксен проти Німеччини”), заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі “Varela Assalino v. Portugal” (“Варела Ассаліно проти Португалії”), заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд створює учасникам справи належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання копій процесуальних документів. Крім того, кожен з учасників справи може користуватися своїми процесуальними правами та обов`язками, визначеними статтею 44 КАС України.
Враховуючи викладене, характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, склад учасників процесу та предмет доказування у справі, який, згідно позиції суду, є незначної складності, що у сукупності не вимагають розгляду справи за правилами загального позовного провадження для повного та всебічного встановлення обставин справи, у зв`язку з чим подане клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін задоволенню не підлягає.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «КІАКСАР», код ЄДРПОУ: 34586949, місцезнаходження: 07300, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 11-а, кВ. 156, зареєстрована у якості юридичної особи з 04.09.2006 із основним видом економічної діяльності згідно з КВЕД: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; інші види: 01.63 Післяурожайна діяльність, 01.64 Оброблення насіння для відтворення, 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах, 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, 46.62 Оптова торгівля верстатами, 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування, 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у., 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду), 52.10 Складське господарство, 52.24 Транспортне оброблення вантажів, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.29 Постачання інших готових страв, 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 69.10 Діяльність у сфері права, 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів, 22.29 Виробництво інших виробів із пластмас, 46.22 Оптова торгівля квітами та рослинами, 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.41 Оптова торгівля текстильними товарами, 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами, перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Київській області (Вишгородська ДПІ), що підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявного у матеріалах справи.
ТОВ «КІАКСАР» є платником ПДВ з 23.08.2011, що підтверджується копією Свідоцтва № 100348868 про реєстрацію платника податку на додану вартість Серія НБ № 411142.
Головним управлінням ДПС у Київській області, на підставі пп. 20.1.4 п. 20. ст. 20, п. 75.1 ст. 75, у порядку п.п. 76.3 ст. 76 та ст. 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, проведено камеральну перевірку ТОВ «КІАКСАР», за результатами якої складено Акт «Камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість «ТОВ «КІАКСАР» код ЄДРПОУ: 32103250 34586949», за результатами якої контролюючим органом зроблено висновок, що платником податку порушено вимоги п. 198.6 ст. 198 та п. 200.4 ст. 200 та п. 80 підрозділу 2 розділу ХХ Кодексу, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду. 
Вказаний акт було направлено на податкову адресу підприємства листом з рекомендованим повідомленням про вручення, та отримано його представником за довіреністю 21.12.2022, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення, наявного в матеріалах справи.
Не погодившись із висновками акту перевірки позивачем подано до ГУ ДПС у Київській області заперечення на цей акт.
Листом вих. № 726/12/10-36-04-03 від 06.01.2023 ГУ ДПС у Київській області надало відповідь ТОВ «КІАКСАР», в якій підприємство було повідомлено, що заперечення на Акт перевірки вирішено залишити без розгляду, у зв`язку із порушенням строку для їх надання.
На підставі означеного Акту перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.01.2023 № 780/0409, яким за встановлені порушення приписів гл. 5, ст. 198 п. 198.6 ПК України зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 67500 грн.
Згідно розрахунку до цього податкового повідомлення-рішення, податковим органом встановлено завищення суми від`ємного значення за вересень 2022 року, згідно податкової декларації № 9214279365 від 19.10.2022.
Вказане повідомлення-рішення було направлено на податкову адресу підприємства листом з рекомендованим повідомленням про вручення, та отримано ним 15.02.2023, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення, наявного в матеріалах справи.
Позивач із вказаним повідомлення-рішення не погодився, оскаржив його в адміністративному порядку.
Рішенням ДПС України від 14.04.2023 № 9262/6/99-00-06-01-01-06 Скаргу ТОВ «КІАКСАР» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 11.01.2023 № 780/0409 – без змін.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним позивач звернувся до суду із цим позовом про його скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із такого.
Норми Податкового кодексу України (далі - ПК України) регулюють відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктомь41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункту 1.1 статті 1 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом положень пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Порядок проведення камеральної перевірки встановлено статтею 76 Податкового кодексу України, а саме підпунктом 76.1 та 76.2 цієї статті Кодексу передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Таким чином, предметом камеральної перевірки є правильність відображення (з методологічної та арифметичної точок зору) показників, необхідних для обчислення бази оподаткування, проте достовірність цих показників, перевіряється шляхом комплексного дослідження в ході документальної перевірки: податкових декларацій, фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку та первинних документів.
В силу положень абзаців 1, 14, 16 п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Як свідчать матеріали справи, при здійсненні перевірки позивача, відповідачем встановлено, що останнім було сформовано податковий кредит в декларації з ПДВ за вересень 2019 року, в т.ч на підставі податкової накладної від 16.05.2019 №1 та податкової накладної від 29.05.2019 №5, реєстрацію яких в ЄРПН було зупинено, а пізніше Рішенням комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 05 вересня 2019 року №1269917/34429213 та від 05 вересня 2019 року № 1269919/34429213 відмовлено в реєстрації цих податкових накладних.
При цьому, позивачем до матеріалів справи долучено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року по справі № 640/25595/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Техновіт Агро» задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 05.09.2019 №1269917/34429213, від 05.09.2019 №1269919/34429213; зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 16.05.2019 №1, від 29.05.2019 №5, подані товариством з обмеженою відповідальністю «Техновіт Агро», датами їх отримання - 14.06.2019.
Як вказує позивач у позовній заяві, і про що останнім було повідомлено контролюючий орган і у запереченнях на акт перевірки, і у Скарзі на оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження № 68152878 ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, рішення суду від 23 червня 2020 року по справі № 640/25595/19 виконувалось у примусовому порядку з 13.01.2022 по 30.09.2022.
Виконавче провадження було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з поданням 27.09.2022 до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення посадовою особою ДПА України кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 382 КК України, і тому, лише 29.09.2022 о 18:08 год. ДПС України було зареєстровано в ЄРПН податкову накладну від 16.05.2019 № 1 на суму ПДВ в розмірі 33333,33 грн. і того ж дня о 18:08 год. ДПС України було зареєстровано в ЄРПН податкову накладну від 25.05.2019 № 5 на суму ПДВ в розмірі 34166,67 грн.
Відповідно до пункту 201.1, абзаців 1, 2, 5 і 6 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Саме податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
При цьому, в силу приписів пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (що визначає загальний порядок формування платником податкового кредиту) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів (положення норм Кодексу станом на час виникнення правовідносин) з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.
Аналізуючи зміст наведених норм Податкового кодексу України суд дійшов висновку, що вимогами для визнання податкового кредиту є: наявність підтверджуючих документів; наявність реєстрації в ЄРПН податкової накладної/розрахунку коригування - якщо право на податковий кредит підтверджує податкова накладна/розрахунок коригування.
При цьому, від обставини своєчасності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних також залежить період декларування податкового кредиту.
Так, згідно з пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) платники ПДВ, крім тих, які застосовують касовий метод податкового обліку: суми ПДВ, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування, які були своєчасно зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, можуть включити до складу податкового кредиту того податкового (звітного) періоду, у якому вони складені, або будь-якого наступного звітного періоду протягом 1095 календарних днів із дати складання таких податкових накладних/розрахунків коригування; суми ПДВ, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування, несвоєчасно зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, можуть включити до складу податкового кредиту того податкового (звітного) періоду, у якому вони зареєстровані в Реєстрі, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів із дати складення податкових накладних/розрахунків коригування.
Тобто, норми статті 198, статті 201 Податкового кодексу України є прямими, мають імперативний припис відносно правових актів, які можуть регулювати ці відносини.
Водночас, згідно висновку Верховного Суду наведеного у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21, Велика Палата дійшла висновку, що з 1 січня 2015 року ПК України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.
Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН.
Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 зазначила, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків.
В цьому контексті суд зазначає, що Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з частиною другою ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України). Відтак, підприємницьку діяльність можна представити як сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації на ринку товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку. Аналізуючи ознаки, притаманні підприємницькій діяльності, можна зробитивисновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків.
Як було зазначено вище, норми статті 198, статті 201 Податкового кодексу України є прямими, мають імперативний припис у спірних правовідносинах та не мають виключень, тому суд дійшов висновку, що зі спливом 1095 строку із дати складання податкових накладних від 16.05.2019 № 1 на суму ПДВ в розмірі 33333,33 грн. та від 25.05.2019 № 5 на суму ПДВ в розмірі 34166,67 грн. позивач втратив права на включення цих сум до складу податкового кредиту у звітному періоді – вересень 2019 року, тому контролюючим органом правомірно зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 67 500 грн.
Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.
Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд доходить висновку, що контролюючим органом доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, та виснує про відсутність підстав для задоволення позову.
Зважаючи на результат вирішеного спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КІАКСАР» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 18 травня 2026 року.

Суддя Кочанова П.В.