ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року м. Чернігів Справа № 320/47976/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі 
головуючого судді - Бородавкіної С.В., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 20.09.2025 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення його батька, який є зниклим безвісти за особливих обставин, починаючи з 04.11.2024;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву, прийняти рішення та здійснити виплату належного грошового забезпечення його батька, який є зниклим безвісти за особливих обставин, починаючи з 04.1 1.2024. 
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відмова відповідача у виплаті грошового забезпечення його батька, який зник безвісти, є протиправною.
Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 передано адміністративну справу №320/47976/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії до Чернігівського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Бородавкіній С.В.
Ухвалою суду від 20.04.2026 прийнято справу до провадження та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, установлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. 
Відповідач подав відзив на позов, у якому зазначено, що позивач звернувся до військової частини з заявою 10.11.2024, на підставі законодавства, яке діяло на той момент та не підтвердив документально факт спільного проживання зі своїм батьком до моменту його зникнення безвісті, що є умовою отримання грошового забезпечення зниклого безвісті. Таким чином, відмова військової частини у виплаті грошового забезпечення, викладена у листі від 03.12.2024 №40/57/12-15070, є правомірною та не позбавляє позивача права повторно звернутись до військової частини з аналогічною заявою, до якої додати документальне підтвердження спільного проживання зі своїм батьком до моменту його зникнення безвісті. У разі, якщо до військової частини надійде відповідна заява від позивача, військова частина ухвалить рішення щодо виплати позивачу задепонованого грошового забезпечення його батька ОСОБА_2 за листопад 2024 року - січень 2025 року. 12.05.2025 позивач повторно звернувся до військової частини із заявою, у якій вже посилається на законодавство, яке діє з 01.02.2025 та відповідно стосується грошового забезпечення його батька ОСОБА_2 , яке нараховане починаючи з лютого 2025 року. Проте пункт 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, який діє з 01.02.2025, уповноважує військові частини виплачувати частину грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісті, лише тим в повнолітнім дітям зниклих безвісті, які є або інвалідами з дитинства або особами, законним представником яких є зниклий безвісті військовослужбовець. Позивач не вказує про наявність у нього таких підстав для отримання частини грошового забезпечення, яке належить його батьку, а тому відмова військової частини у виплаті позивачу грошового забезпечення за результатами розгляду заяви від 12.05.2025, є правомірною.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що право позивача на отримання грошового забезпечення виникло саме 04.11.2024 - у день зникнення безвісти його батька ОСОБА_2 , тобто в період дії редакції пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка прямо передбачала право повнолітніх дітей, які проживали разом із військовослужбовцем, на отримання належного йому грошового забезпечення. Саме з моменту зникнення безвісти військовослужбовця виникли триваючі правовідносини щодо збереження та виплати його грошового забезпечення членам сім`ї. Нова редакція пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка набрала чинності 01.02.2025, істотно звузила коло осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. Таким чином, застосування нової редакції закону до правовідносин, які виникли 04.11.2024, фактично призводить до припинення права позивача, що прямо суперечить статті 58 Конституції України та принципу правової визначеності. Посилання відповідача на те, що у травні 2025 року було подано повторну заяву з урахуванням чинної на той момент редакції законодавства, не спростовує правової позиції позивача. Повторне звернення було зумовлене необхідністю подання додаткових документів після встановлення судом юридичного факту спільного проживання позивача разом з батьком. Сам по собі факт подання повторної заяви після зміни законодавства не змінює момент виникнення спірних правовідносин.
Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що з 01.02.2025 ОСОБА_2 нараховується грошове забезпечення згідно із пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка діє з 01.02.2025. Це грошове забезпечення не може бути виплачене військовою частиною за нормами пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в попередній редакції, оскільки ця норма втратила чинність. А за пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка діє з 01.02.2025, позивач не має права на отримання частини грошового забезпечення ОСОБА_2 .
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 05.11.2024 №275мт старший кулеметник 2-го відділення 1-го взводу спеціального призначення 1-ї роти спеціального призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_2 спеціального призначення старший солдат ОСОБА_2 (Г-121876), з 04.11.2024 уважається таким, що зник безвісті за особливих обставин (а.с.12).
Позивач є сином зниклого безвісти ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.10).
19.11.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив виплатити грошове забезпечення його батька військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_2 (що не заперечується сторонами).
На заяву позивача відповідач листом від 03.12.2024 №40/57/12-15070, зокрема, повідомив, що згідно розділу «сімейний стан» особової справи військовослужбовця ОСОБА_2 до складу сім`ї входить: син - ОСОБА_1 , 1998 р.н., що відображено у довідці від 21.11.2024 №9556, виданої кадровим органом в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України. У зв`язку з цим повідомлено, що позивач, як повнолітній син військовослужбовця, має право на отримання грошового забезпечення, якщо документально підтвердить факт спільного проживання з ОСОБА_2 . З аналізу змісту наданих документів, матеріалів особової справи військовослужбовця, не вбачається можливим встановити факт спільного проживання з військовослужбовцем. Принагідно зауважено, підтвердити факт спільного проживання можливо в суді в порядку окремого провадження (а.с.24-26).
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.04.2025 по справі №742/7340/24, яке набрало законної сили 15.05.2025, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання задоволено. Встановлено факт спільного проживання з 2010 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як батька і сина, по день коли ОСОБА_2 зник безвісти за особливих обставин, тобто 04.11.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126557551). 
Позивач після отримання рішення суду повторно звернувся до відповідача щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 
15.07.2025 на заяву від 03.06.2025 відповідач листом №10/57/10/4-6510-2025, зокрема, повідомив, що за відсутності особистого розпорядження на випадок полону повнолітні діти полоненого військовослужбовця мають право на отримання грошового забезпечення такого військовослужбовця у разі:
1)встановлення інвалідності з дитинства та неотримання аліментів і грошового забезпечення військовослужбовця. За змістом абзацу третього частини першої статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 2961-IV інвалідність з дитинства це статус, який надається особі до досягнення повноліття (до 18 років) за наявності стійких обмежень життєдіяльності. У випадку встановлення повнолітній дитині військовослужбовця інвалідності з дитинства та неотримання аліментів вона має право отримувати грошове забезпечення на рівні з іншими особами, коло яких визначено абзацами четвертим пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, третім пункту 6 Порядку № 884.
2) право повнолітньої дитини військовослужбовця отримувати грошове забезпечення також виникає за одночасного дотримання двох умов, а саме: у разі відсутності у військовослужбовця осіб, зазначених в абзацах четвертому пункту статті 9 Закону № 2011-ХІІ, третьому пункту 6 Порядку № 884: військовослужбовець має бути законним представником своїх дітей (встановити опіку чи піклування над дітьми). На підставі викладеного вище повідомлено, що у військової частини відсутні підстави для задоволення заяви позивача про виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 (а.с.32-35).
Вважаючи відмову відповідача щодо невиплати грошового забезпечення його батька, який зник безвісти, протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На момент виникнення спірних правовідносин пункт 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) був викладений у такій редакції: за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
- дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024 ( далі Закон №3995-ІХ) щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» зазначену правову норму викладено в наступній редакції:
«За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Зазначений вище пункт Закону №3995-ІХ вступив в дію 01.02.2025. Відповідно до Пояснювальної записки до проєкту останній розроблено на виконання доручення Віце-прем`єр міністра України - Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.10.2023 №8785/8/1-23, оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення. Оскільки, коло членів сімей військовослужбовця у діючій раніше редакції Закону обумовлює ситуацію, коли батьки та інші особи, основне джерело спільних доходів у яких, - грошове забезпечення військовослужбовця та які потребують його захисту, втрачають право на отримання зазначеного грошового забезпечення, а сам військовослужбовець, повернувшись із полону, залишається без необхідних засобів для відновлення, реабілітації та інколи з боргами (комунальні послуги, орендна плата).
Нова редакція повністю узгоджується із Конституцією України та правовим висновкам Конституційного Суду, адже завдяки цьому законопроєкту, з урахуванням принципу соціальної справедливості, після повернення зниклий безвісти військовослужбовець зберігає за собою належне йому грошове забезпечення, яке він набув, виконуючи конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, надважкі завдання із відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.
Водночас, родичі та сім`я зберігають за собою право на спадщину збережених на рахунках військовослужбовця грошових коштів у разі визнання його загиблим. А отже, жодного звуження прав позивача не відбувається.
Закон №3995-ІХ не визнано неконституційним, у встановленому законом порядку не скасовано, а отже є чинним та обов`язковим до виконання на всій території України. 
Суд встановив, що 04.11.2024 ОСОБА_2 зник безвісти за особливих обставин.
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (надалі - військовослужбовці) визначено Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України за № 884 від 30 листопада 2016 року (станом на 24 березня 2025 року) (надалі - Порядок № 884).
Згідно з абз. 1 п. 3 Порядку № 884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
За п. 3 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви про виплату грошового забезпечення (далі - заява про виплату) додаються такі документи:
копія паспорта громадянина України або копія тимчасового посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - копія паспортного документа іноземця або копія документа, що посвідчує особу без громадянства, копія посвідки на постійне/тимчасове проживання, копія посвідчення біженця або копія іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України);
копія документа, що засвідчує реєстрацію заявника у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків із зазначеного Реєстру, внесені до паспорта громадянина України (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу - для виплати грошового забезпечення дружині (чоловікові);
копія свідоцтва про народження дитини або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошового забезпечення законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців. 
Суд встановив, що позивач набув права на отримання грошового забезпечення з 04.11.2024 - у день зникнення безвісти його батька ОСОБА_2 , тобто в період дії редакції пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка прямо передбачала право повнолітніх дітей, які проживали разом із військовослужбовцем, на отримання належного йому грошового забезпечення. У зв`язку з чим подав заяву про виплату йому грошового забезпечення та долучив до заяви перелік документів, який передбачено Постановою №884. Разом з тим, право на виплату грошового забезпечення до 01.02.2025 не заперечує і відповідач.
Пунктом 4 Порядку № 884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам у разі:
подання заяви про виплату особами, не передбаченими в пункті 1 цього Порядку, а також визначеними особами, які мають (набули) громадянство Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або постійно проживають на території таких країн, або засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку;
з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон, самовільного залишення ними військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства.
Пунктом 5 Порядку № 884 передбачено, що виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон або до дня їх звільнення з полону (дати складення актового запису про смерть) включно.
Збереження (депонування) належного, але не виплаченого грошового забезпечення військовослужбовців передбачає зарахування таких сум грошового забезпечення на депозитні рахунки військової частини, в якій проходять службу військовослужбовці, відкриті в органах Державної казначейської служби України.
Таке зарахування здійснюється поособово (за кожним військовослужбовцем) військовою частиною (установою, організацією), за місцем перебування такого військовослужбовця на грошовому забезпеченні. Тобто депонування, - гарантоване зобов`язання Держави перед військовослужбовцем про збереження його грошового забезпечення. Механізмом такого збереження не передбачено використання таких грошових коштів Державою або будь-якою іншою стороною (особою)).
Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що Закон №3995-ІХ вступив в дію 01.02.2025 та прийнятий на посилення соціального захисту військовослужбовців зокрема тих, які виконуючи завдання під час проведення заходів національної безпеки і оборони, потрапляють у полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або зниклих безвісти, а також з метою захисту прав позивача, суд ввважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення батька позивача, який є зниклим безвісти за особливих обставин, з 04.11.2024 року, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення його батька, який є зниклим безвісти за особливих обставин, починаючи з листопада 2024 року по 31.01.2025.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову. 
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті з 04.11.2024 по 31.01.2025 грошового забезпечення його батька ОСОБА_2 , який є зниклим безвісти за особливих обставин.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення його батька ОСОБА_2 , який є зниклим безвісти за особливих обставин, починаючи з 04.11.2024 по 31.01.2025.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ). 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна