ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29997/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року (суддя 1-ї інстанції Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі №160/29997/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
16.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року – січень 2008 року.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і стягнути на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01 грудня 2015 по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року та стягнути суму індексації у загальній сумі 83 568,73 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 . Станом на день прийняття наказу про звільнення позивача, з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Відповідно до адвокатського запиту, який було направлено до командування ВЧ НОМЕР_1 , просили повідомити чи нараховувалась індексація грошового забезпечення з моменту зарахування по 28.02.2018 та підстави не нарахування, якщо мало на це місце, але відповідач повідомив про відсутність підстав для нарахування. Позивач вважає, що бездіяльність щодо незастосування ВЧ НОМЕР_1 місяців для обчислення індексу споживних цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, а тому змушений був звернутись до суду з даним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, помилково віднісши визначення її розміру та базового місяця до дискреційних повноважень відповідача. Наголошує, що відповідач не надав доказів правомірності ненарахування індексації та не підтвердив її виплату за спірний період. Також скаржник вказує, що обраний судом спосіб захисту є неефективним і не забезпечує реального відновлення його прав, оскільки за наявності всіх передбачених законом умов суд мав право зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Крім того, апелянт зазначає, що має право на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, утриманих із грошового забезпечення, а відмова у такій виплаті суперечить вимогам законодавства, принципу правової визначеності та практиці Верховного Суду й Європейського суду з прав людини. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач згідно копії посвідчення серія НОМЕР_2 від 05.06.2015 ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 13.04.2018 серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 змінив ім`я на ОСОБА_1 , про що 13.04.2016 складено відповідний актовий запис №15.
Згідно послужного списку, ОСОБА_1 проходив військову службу з 24.07.2009.
15.07.2025 представник позивача звернувся до Міністерства оборони України із адвокатським запитом зокрема щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з моменту зарахування по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця 2008.
У зв`язку з неотриманням відповіді на запит представник позивача повторно звернувся до Міністерства оборони України із адвокатським запитом зокрема щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з моменту зарахування по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця 2008.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача та із не нарахуванням індексації грошового забезпечення за спірний період, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, врахувавши сталу практику Верховного Суду у цій категорії спорів, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 із застосуванням базового місяця - січня 2008 року.
Предметом апеляційного перегляду є виключно наявність підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу конкретну суму індексації грошового забезпечення у розмірі 83 568,73 грн, а також компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).
Відповідно до п.п. 2 - 6 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Верховний Суд у постанові від 27.07.2023 у справі № 380/813/22 зазначав, що аналіз наведених п.п. 2-3 Порядку № 44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців і, як одна з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її нарахування та виплату, відповідно до вимог Закону.
З урахуванням наведеного правого регулювання, Верховний Суд констатував, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку № 44.
В межах даної справи, підтверджено право позивача на проведення індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 із застосуванням базового місяця - січня 2008 року.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, і як одна з основних державних гарантій щодо оплати їх праці підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. При цьому, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її нарахування та виплату відповідно до вимог Закону №1282-XII.
Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання, колегія суддів вважає, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу у спірний період має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 27.09.2023 в справі № 420/23176/21, від 27.09.2023 в справі № 420/23176/21, від 31.01.2024 в справі № 320/6441/22, від 18.04.2024 в справі № 160/10789/22, від 30.04.2024 в справі № 360/700/23 та від 08.05.2025 в справі №380/6610/24, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи.
З огляду на встановлене у справі право позивача на отримання індексації грошового забезпечення за спірні періоди, колегія суддів дійшла висновку, що її нарахування та виплата повинні бути здійснені відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку № 44.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог в цій частині є помилковим.
Щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу конкретну суму індексації грошового забезпечення у розмірі 83 568,73 грн, колегія суддів зазначає, що визначення та обчислення розміру індексації належить до компетенції відповідача та здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядку №1078.
При цьому суд не наділений повноваженнями самостійно здійснювати розрахунок індексації та визначати її конкретний розмір замість уповноваженого органу. Належним способом захисту порушеного права у такому випадку є покладення на відповідача обов`язку провести відповідні нарахування та виплати згідно з вимогами законодавства.
Враховуючи, що на момент розгляду справи відповідачем не було проведено нарахування індексації із застосуванням визначеного судом базового місяця, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу індексацію у конкретно визначеному розмірі 83 568,73 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у частині компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та необхідність зміни абзацу третього резолютивної частини рішення суду першої інстанції.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Абзац третій резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/29997/25 - змінити та викласти його в наступній редакції:
«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.».
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/29997/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак