П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.05.2026  	Справа №607/3417/26 Провадження №3/607/1611/2026	
  	м. Тернопіль 	 	

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Воробель Н.П., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 , її захисника – адвоката Бачинської Н.О., представника потерпілого – адвоката Чапаєвої Г.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , працює масажистом в Естет студії «Міра краси», РНОКПП НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),

встановила:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №781257 від 12.02.2026, 12.02.2026 о 11:30 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно свого співмешканця ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, під час чого словесно ображала, шарпала та штовхала, чим завдала шкоди здоров`ю, чим порушила п.п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
10.03.2026 до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бачинська Н.О., згідно з якими: 12.02.2026 вона прибула за місцем спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , з метою забрати свої особисті речі та речі їхнього малолітнього сина – ОСОБА_3 . Зазначає, що на той момент між нею та ОСОБА_2 вже тривалий час існували конфліктні відносини. З огляду на це, вона побоювалася можливих провокацій або агресивної поведінки з його боку. Саме з цієї причини вона попередньо попросила свого хресного супроводити її під час збирання речей для того, щоб уникнути конфліктних ситуацій. Однак ОСОБА_2 відмовився впустити його до квартири, у зв`язку з чим вона була змушена зайти до помешкання сама. Під час перебування у квартирі ОСОБА_2 почав поводитися агресивно та конфліктно. Він словесно ображав її, висловлювався на її адресу грубою та нецензурною лайкою, принижував її честь та гідність, чинив на неї психологічний тиск, а також перешкоджав їй забрати особисті речі та речі їхньої дитини. Крім того, ОСОБА_2 перешкоджав її вільному пересуванню по квартирі, забирав її телефон, ключі від квартири, намагався контролювати її дії, що значно ускладнювало можливість спокійно зібрати речі та покинути помешкання, і, таким чином, постійно провокував розвиток конфліктної ситуації. Під час зазначеного конфлікту ОСОБА_2 застосував щодо неї фізичну силу – шарпнув її за одяг, а також наніс удар (стусан) у ділянку грудної клітки, внаслідок чого вона відчула фізичний біль та сильне емоційне потрясіння. Зазначає, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_2 фактично не заперечував обставин застосування фізичної сили та підтверджував, що шарпав її під час конфлікту. Уся зазначена ситуація відбувалася у присутності їхнього малолітнього сина – ОСОБА_3 , який безпосередньо бачив конфлікт між батьками, агресивну поведінку батька та застосування фізичної сили щодо неї. Така поведінка ОСОБА_2 викликала у неї обґрунтований страх за власну безпеку та безпеку дитини, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися за допомогою до правоохоронних органів та здійснити виклик поліції із повідомленням про вчинення домашнього насильства. Наголошує, що саме нею було здійснено виклик поліції із повідомленням про вчинення домашнього насильства. Після прибуття працівників поліції, зокрема старшого інспектора СПДН ВППП Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області капітана поліції Юсипюка І.В., обставини події були зафіксовані у відповідних адміністративних матеріалах: у справі №607/3419/26 – щодо вчинення домашнього насильства відносно неї; у справі №607/3421/26 – щодо вчинення домашнього насильства відносно їхнього малолітнього сина; складено протоколи серії ВАД №781255 та №781256 від 12.02.2026 щодо ОСОБА_2 ; винесено термінові заборонні приписи серії АА №654450 та №654451. Таким чином, працівниками поліції було зафіксовано факт вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . Разом з тим, після складання зазначених адміністративних матеріалів ОСОБА_2 почав активно наполягати на тому, щоб адміністративний протокол був складений і щодо неї. Він неодноразово висловлював відповідні вимоги до працівників поліції, стверджуючи, що вона нібито шарпала його та провокувала конфлікт. У подальшому, після його наполягань, працівниками поліції було складено протокол серії ВАД №781257 від 12.02.2026 щодо неї за нібито вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру відносно ОСОБА_2 (справа №607/3417/26), що кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також винесено терміновий заборонний припис серії АА №654452. Зазначає, що будь-яких умисних дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , вона не вчиняла. Якщо під час конфлікту з її боку і мали місце будь-які фізичні рухи або словесні реакції, вони були виключно ситуативною реакцією на його агресивну поведінку, застосування до неї фізичної сили та створення реальної загрози її безпеці. Такі дії могли мати характер інстинктивного самозахисту та були спричинені необхідністю припинити протиправну поведінку щодо неї.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить провадження у справі щодо неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Також 10.03.2026 до суду надійшла заява захисника Бачинської Н.О. про допит свідка ОСОБА_4 – хресного ОСОБА_1 , який супроводжував її під час збирання речей.
У судовому засіданні 09.04.2026 ОСОБА_1 пояснила, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не визнала. Зазначила, що після того, як ОСОБА_2 дізнався про подану нею заяву, він також почав стверджувати про вчинення щодо нього насильства з її боку. Пояснила, що лише захищалася від дій ОСОБА_2 , а інших дій, зазначених у протоколі, не вчиняла. Також повідомила, що між нею та ОСОБА_2 тривалий час існують напружені стосунки. За її словами, раніше він приходив та забирав у неї телефон. 12.02.2026 вона збирала свої речі та речі дитини, щоб поїхати з дому. Напередодні вона попередила ОСОБА_2 , що приїде забирати свої речі з квартири. При цьому, зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 трощив її речі, зокрема посуд, який вона продавала. Вказала, що з його боку мало місце насильство, а саме словесні образи та шарпання як у день події, так і раніше. Зазначила, що вона ОСОБА_2 не ображала, а лише просила дати їй можливість залишити квартиру та припинити стосунки. Також пояснила, що приблизно о 10:00 ОСОБА_2 прийшов до квартири та перешкоджав їй збирати речі.
Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні 20.04.2026 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 269 КУпАП. Пояснив, що суперечки між ним та ОСОБА_1 виникають вже тривалий час. З 01.02.2026 він фактично не проживав удома, залишивши квартиру для проживання ОСОБА_5 та дитині. Зазначив, що 11.02.2026 ОСОБА_1 повідомила його про намір 12.02.2026 приїхати за речами. За його словами, 12.02.2026 приблизно о 10:00 він прийшов до квартири, де речі вже були складені у коробки. ОСОБА_1 пояснила, що забирає посуд та речі спільного користування. У відповідь він сказав їй забрати лише власні речі з шафи. Також зазначив, що згодом у двері подзвонили, і ОСОБА_1 повідомила, що це її хрещений. ОСОБА_2 висловив заперечення щодо його присутності в квартирі. Після цього, зі слів потерпілого, ОСОБА_1 відштовхнула його, а він у відповідь схопив її за одяг біля шиї. Надалі вони разом із хрещеним вийшли у двір, де ОСОБА_1 викликала поліцію. ОСОБА_2 зазначив, що в присутності працівників поліції та дитини ОСОБА_1 ображала його та висловлювалася нецензурною лайкою. Просив притягнути її до адміністративної відповідальності. Також заперечив факт пошкодження коробок та зазначив, що ОСОБА_1 забрала з квартири техніку, посуд та інші речі, які є спільно нажитим майном. Пояснив, що звернувся із заявою після того, як ОСОБА_1 почала його ображати та обзивати.
У судовому засіданні 20.04.2026 ОСОБА_1 додатково пояснила, що вже з моменту прибуття до квартири приблизно о 10:00 ОСОБА_2 поводився агресивно. За її словами, він не повідомляв, що має намір проживати окремо та залишити квартиру їй із дитиною. Зазначила, що у коробках знаходився належний їй товар, який ОСОБА_2 не віддавав. Також вказала, що він постійно поводився щодо неї агресивно, міг ображати її протягом усієї ночі, шарпати, виривати волосся та виливати чай на голову. Вину не визнала та пояснила, що саме ОСОБА_2 першим напав на неї та перешкоджав відчинити двері хрещеному, у зв`язку із чим вона могла емоційно висловитися в його бік образливими словами.
Захисник Бачинська Н.О. у судовому засіданні 20.04.2026 відмовилася від допиту свідка ОСОБА_4 у зв`язку з його зайнятістю.
Крім того, у судовому засіданні 20.04.2026 представник потерпілого ОСОБА_6 заявила усне клопотання про витребування в Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області матеріалів відеозйомки події, яка мала місце 12.02.2026. Суддя, після з`ясування думок учасників судового провадження, на місці постановила задовольнити клопотання представника потерпілого про витребування матеріалів відеозйомки. У зв`язку з цим суд витребував з Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області інформацію щодо здійснення відеозйомки події, яка мала місце 12.02.2026, за результатами якої складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №781257 від 12.02.2026, а саме: чи здійснювалася працівниками поліції відеофіксація вказаної події, та у разі наявності такої – надати суду відповідні матеріали відеозапису для їх дослідження у судовому засіданні. Строк для надання відповіді було встановлено до 04.05.2026.
Однак станом на 04.05.2026 відповідь на запит суду до суду не надходила.
У судовому засіданні 11.05.2026 учасники провадження не наполягали на дослідженні відеозапису. 
Вказаний відеозапис надійшов суду уже після судового засідання 11.05.2026.
У цьому ж судовому засіданні ОСОБА_1 просила визнати її невинуватою у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення. Пояснила, що саме через дії ОСОБА_2 12.02.2026 вона викликала поліцію, оскільки він забороняв їй їхати з дитиною до села, трощив речі та завдав їй травму у ділянку грудей, чим також налякав дитину. Зазначила, що ОСОБА_2 шарпав її, а вона, можливо, відштовхнула його, захищаючись від нього.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілого, доводи захисника та представника потерпілого, ознайомившись із письмовими поясненнями особи, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне зазначити таке:
відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП). 
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон), домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону, фізичне насильство – форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
На доведення вини ОСОБА_1 у вчиненому до матеріалів справи долучено:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №781257 від 12.02.2026, у якому викладено обставини вчинення правопорушення; 
- рапорт, зареєстрований 12.02.2026 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за №7826, згідно з яким 12.02.2026 о 15:45 надійшло повідомлення працівника поліції СПДН ОСОБА_7 про те, що прибувши за адресою: АДРЕСА_3 , під час опрацювання попереднього повідомлення поступила заява ОСОБА_2 , який повідомив, що його співмешканка вчинила стосовно нього домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, яке виражалось в шарпанині та словесних образах;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.02.2026, відповідно до якого 12.02.2026 перебуваючи в АДРЕСА_3 , його співмешканка ОСОБА_1 вчинила стосовно нього домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, яке проявлялось у штовханні та словесних образах;
- пояснення ОСОБА_2 від 12.02.2026, згідно з якими 12.02.2026 перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в АДРЕСА_3 , його стосовно нього вчинено домашнє насильство фізичного та психологічного характеру в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , яке виражалось у штовханні та словесних образах;
- копію пояснень ОСОБА_1 від 12.02.2026, відповідно до яких 12.02.2026 перебуваючи в АДРЕСА_3 , її співмешканець ОСОБА_2 вчинив стосовно неї в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, яке виражалось в нанесенні стусанів, словесних образах, приниженні. Також він не давав змоги винести її особисті речі із даної квартири. Ствердила, що ОСОБА_2 шарпав її за одяг;
- копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №654452 від 12.02.2026;
- копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12.02.2026.
Судом установлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час існують конфліктні відносини, а подія 12.02.2026 виникла на ґрунті сімейного конфлікту, пов`язаного із припиненням спільного проживання сторін та вивезенням речей із квартири.
ОСОБА_1 як у письмових поясненнях, так і під час судового розгляду послідовно заперечувала вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 та пояснювала, що саме вона першою викликала працівників поліції у зв`язку із агресивною поведінкою ОСОБА_2 , який, за її словами, словесно її ображав, перешкоджав забрати речі, шарпав її та застосував фізичну силу. При цьому надані у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 узгоджуються із наявними у матеріалах справи її письмовими пояснення від 12.02.2026, відповідно до яких вона повідомляла про вчинення щодо неї та дитини домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , а також із тією обставиною, що за результатами розгляду адміністративних матеріалів, складених щодо ОСОБА_2 у зв`язку з подією від 12.02.2026, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Хоча постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.04.2026 у справі №607/3419/26 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з подією від 12.02.2026, не має для суду преюдиційного значення у даній справі, оскільки питання винуватості ОСОБА_1 підлягає самостійному дослідженню та оцінці на підставі зібраних у цьому провадженні доказів, однак вказана постанова підлягає врахуванню судом при оцінці характеру конфлікту між сторонами та перевірці доводів ОСОБА_1 щодо агресивної поведінки ОСОБА_2 під час події 12.02.2026.
Водночас належних, достатніх та беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 умисно вчиняла щодо ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного чи психологічного характеру, матеріали справи не містять.
Так, окрім пояснень самого ОСОБА_2 , у матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази на підтвердження викладених у протоколі обставин, зокрема: показання свідків, матеріали фото- чи відеофіксації, медичні документи щодо спричинення ОСОБА_2 будь-яких ушкоджень, інші належні та допустимі докази.
При цьому за клопотанням представника потерпілого судом витребовувалися матеріали відеофіксації події, однак відповідь на запит суду до встановленого строку не надходила, а учасники провадження у судовому засіданні не наполягали на дослідженні такого відеозапису.
Крім того, із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що навіть у разі, якщо з її боку і мали місце будь-які фізичні дії чи емоційні висловлювання, вони були ситуативною реакцією на агресивну поведінку ОСОБА_2 і могли бути зумовлені необхідністю самозахисту.
За таких обставин суд доходить висновку, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б беззаперечно підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 245, 247, 251, 252, 254, 255, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

постановила:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. 
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя	Н. П. Воробель