ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 359/10742/21
провадження № 61-7957св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом- ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,
третя особа- ОСОБА_3 ,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,
відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
позивач- ОСОБА_3 ,
відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Заянчуковського Сергія Олеговича та представника ОСОБА_3 - адвоката Заянчуковського Сергія Олеговича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2024 року у складі судді Журавського В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Соколової В. В., Нежури В. А., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 18 липня 1987 року між ним та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який був розірваний 18 серпня 2020 року. Під час шлюбу подружжя набуло таке нерухоме та рухоме майно:
- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку площею 0,2380 га, кадастровий номер 3220884001:01:012:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартиру АДРЕСА_2 ;
- земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 3220884000:03:001:0444, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків;
- об`єкт незавершеного будівництва - теплицю для вирощування грибів, яка розташована на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 ;
- автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак НОМЕР_1 ;
- трансформатор силовий ТМ 63/10/0,4 - 1 шт.,
- касетний високонапірний кондиціонер Neoclima NU48AH3e - 9 шт.,
- холодильна установка Lak Tested зі збірних матеріалів - 1 шт.,
- дизельний генератор ЭСД-50 - 1 шт.;
- котел опалювальний КТ2Е-120 - 1 шт.
Вказував на те, що після розірвання шлюбу сторони не досягли згоди щодо порядку поділу майна.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на таке майно:
- 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частини земельної ділянки площею 0,2380 га, кадастровий номер 3220884001:01:012:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частини земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 3220884000:03:001:0444, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків;
- 1/2 частини будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних у процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташовується на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 ;
- 1/2 частини автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак НОМЕР_1 ;
- 1/2 частини обладнання: трансформатор силовий ТМ 63/10/0,4 - 1 шт., касетний високонапірний кондиціонер Neoclima NU48AH3e - 9 шт., холодильна установка Lak Tested зі збірних матеріалів - 1 шт., дизельний генератор ЭСД-50 - 1 шт.; котел опалювальний КТ2Е-120 - 1 шт., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ,
- 1/2 частини земельної ділянки площею 0,6927 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3089, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Зустрічний позов ОСОБА_2 мотивований тим, що з 18 липня 1987 року до 18 серпня 2020 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Під час шлюбу за спільні грошові кошти вони придбали таке майно:
- земельну ділянку площею 0,2380 га, кадастровий номер 3220884001:01:012:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку площею 0,6927 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3089, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
- земельну ділянку площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
- земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер 3220884001:01:009:0066, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків;
- земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 3220884001:01:019:0042, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків;
- земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 3220884001:03:001:0444, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків;
- квартиру АДРЕСА_2 ;
- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак НОМЕР_1 ;
- трансформатор силовий ТМ 63/10/0,4;
- касетний високонапірний кондиціонер Neoclima NU48AH3e.,
- дизельний генератор ЭСД-50;
- екскаватор-навантажувач марки «JCB 4CX», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- міні-екскаватор гусеничний марки «JCB 8025 ZTS», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
- причіп тракторний 2-ПТС-4, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
- напівпричіп бортовий Е, марки «Kogel», модель SN24, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;
- будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;
- комбінований станок по дереву КСМ-1А;
- універсальний круглопильний станок Ц 6-2;
- пиломатеріали в асортименті загальним об`ємом 158,15 куб. м.;
- бетонні стовпи б/у у кількості 83 шт.;
- будівельні матеріали, використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва - гаража з підвальним приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , ряд НОМЕР_6 , місце НОМЕР_7 ;
- автомобіль марки «Volvo», 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_8 . Вказувала на те, що теплиця для вирощування грибів, що розташована на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 32208844001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 , була збудована ОСОБА_3 за рахунок грошових коштів, отриманих від баби ОСОБА_4 від продажу належної їй квартири. Тому вказана теплиця є власністю ОСОБА_3 .
Крім цього, ОСОБА_1 самостійно розпорядився автомобілем марки «Volvo», 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_8 , шляхом його відчуження.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на таке майно:
- 1/2 частини земельної ділянки площею 0,22 га, кадастровий номер 3220884001:01:009:0066, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків;
- 1/2 частини земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер 3220884001:01:019:0042, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків;
- 1/2 частини екскаватора-навантажувача марки «JCB 4CX», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- 1/2 частини міні-екскаватора гусеничного марки «JCB 8025 ZTS», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
- 1/2 частини причепу тракторного 2-ПТС-4, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
- 1/2 частини напівпричепу бортового Е, марки «Kogel», модель SN24, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;
- 1/2 частини будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;
- 1/2 частини комбінованого станка по дереву КСМ-1А;
- 1/2 частини універсального круглопильного станка Ц 6-2;
- 1/2 частини пиломатеріалів в асортименті загальним об`ємом 158,15 куб. м.;
- 1/2 частини бетонних стовпів б/у у кількості 83 шт.;
- 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, - гаража з підвальним приміщенням, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , ряд НОМЕР_6 , місце НОМЕР_7 ;
- грошову компенсацію за продаж автомобіля марки «Volvo», 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_8 .

У серпні 2022 року третя особа - ОСОБА_3 пред`явив самостійні вимоги до ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали.
Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що з 2011 року він зареєстрований як фізична особа-підприємець. У 2015 році ОСОБА_2 надала йому дозвіл здійснювати підприємницьку діяльність на належній їй на праві власності земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: побудувати теплицю та вирощувати гриби.
Вказував на те, що будівництво теплиці здійснив він, а надалі ОСОБА_2 також зареєструвалася як фізична особа-підприємець, оформила його як менеджера, прийняла на роботу інших працівників та почала займатися підприємницькою діяльністю з вирощування грибів. Всі будівельні матеріали, робота та обладнання, використані під час будівництва теплиці з вирощування грибів, були придбані за його власні кошти.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 .

Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2022 року позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду в цій справі.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_9 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 3220884000:03:001:0444, за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 354,3 кв. м, з надвірними будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,2380 га, кадастровий номер земельної ділянки 3220884001:01:012:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини трансформатора силового ТМ 63/10/0,4.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини касетного високонапорного кондиціонера NEOCLIMA NU48AH3e 9 шт.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини дизельного генератора ЭСД-50.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_6 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини екскаватора-навантажувача марки «JCB 4 CX», номерний знак НОМЕР_2 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини міні-екскаватора гусеничного марки «JCB 8025 ZTS», номерний знак НОМЕР_3 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини напівпричіпу бортового марки «Kogel», модель - SN24, номерний знак НОМЕР_5 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2024 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали: автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», 2012 року випуску; квартиру АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 3220884000:03:001:0444, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташовується у с. Іванків Бориспільського району Київської області, а також закінчене будівництвом домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Тому вказані об`єкти, а саме автомобіль, квартира, земельна ділянка та домоволодіння, є об`єктами спільної сумісної власності сторін у справі.

Враховуючи те, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,2380 га, кадастровий номер 3220884000:01:012:0004, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що в силу вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України до ОСОБА_1 також переходить право власності на частку в цій земельній ділянці.

Установивши, що під час шлюбу сторони здійснили будівництво теплиці для вирощування грибів на земельній ділянціплощею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 , будівництво якої залишається незавершеним, цей об`єкт нерухомого майна не введений в експлуатацію, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 .

Суди послались на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 не надала достатніх, достовірних та належних доказів на підтвердження тієї обставини, що спірний об`єкт незавершеного будівництва - теплиця для вирощування грибів, був збудований за рахунок особистих грошових коштів ОСОБА_3 .

Установивши, що під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали міні-екскаватор гусеничний марки «JCB 8025 ZTS», номерний знак НОМЕР_3 , 2005 року випуску, екскаватор-навантажувач марки «JCB 4 CX», номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, та напівпричіп бортовий марки «Kogel», модель SN24, номерний знак НОМЕР_5 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що ці транспортні засоби є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини вказаних транспортних засобів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва (приміщення 2015 року забудови), які розміщуються на земельній ділянці площею 0,12 га, кадастровий номер 3220884001:01:019:0042, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , вартість яких становить 150 000,00 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_2 не надала суду доказів наявності такого незавершеного будівництва та придбання відповідних будівельних матеріалів, наявний лише звіт про оцінку, який сам по собі не може вважатись належним та допустимим доказом сукупності обставин таких, як наявність цього майна, час придбання та вартість.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо поділу будівельних матеріалів, використаних в будівництві гаража з підвальним приміщенням, не зданого в експлуатацію, що розміщується за адресою: АДРЕСА_5, 1997 року будівництва, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що в матеріалах справи відсутні відомості про набуття права власності на вказаний гараж, а також про будівництво цього гаража сторонами у справі, наявні дані лише про його перебування у користуванні ОСОБА_1 як члена кооперативу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «VOLVO», 1998 року випуску, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_2 не надала суду доказів його відчуження, а також доказів дійсної ринкової вартості цього автомобіля, що унеможливлює визначення розміру компенсації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо поділу рухомого майна, а саме: комбінований станок по дереву КСМ-1А; універсальний круглопильний станок Ц6-2; бетонні стовпи б/в в кількості 83 штук, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що матеріали справи не містять доказів наявності вказаного майна.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У червні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Заянчуковський С. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за продаж автомобіля «VOLVO», 1998 року випуску, не врахували, що вказаний автомобіль був придбаний сторонами під час шлюбу та відчужений ОСОБА_1 після розірвання шлюбу без виплати ОСОБА_2 жодної компенсації від продажу транспортного засобу.Суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_2 не надала доказів дійсної ринкової вартості спірного автомобіля. 15 листопада 2024 року до суду апеляційної інстанції подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема, відповідь на адвокатський запит Регіонального сервісу ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях від 15 жовтня 2024 року, звіт про оцінку майна від 31 жовтня 2024 року. Апеляційний суд відмовив у долученні доказів, які підтверджуютьнабуття та відчуження цього транспортного засобу й ринкову вартість спірного автомобіля, і погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів відчуження автомобіля та дійсної ринкової вартості цього автомобіля, що унеможливлює визначення розміру компенсації. На момент розгляду апеляційної скарги докази відчуження ОСОБА_1 транспортного засобу без згоди ОСОБА_2 були у розпорядженні суду, однак суд апеляційної інстанції відмовився досліджувати їх.

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про поділ будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не врахував, що частина коштів на будівництво спірного об`єкта була подарована матір`ю ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , що підтверджується належними та достовірними доказами. ОСОБА_1 до будівництва спірного об`єкта жодного відношення ніколи не мав, доказів власного внеску у будівництво або спростування доказів ОСОБА_2 не надав.Отже, спірний об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд мав відмовити у задоволенні цієї позовних вимогиОСОБА_1 .
Оскільки суд першої інстанції, незважаючи на наявність у матеріалах справи попереднього договору продажу квартири за ціною 25 000,00 дол. США матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_4 , в якій вона підтверджує, що після успішного продажу квартири передала всі ці кошти дочці ОСОБА_2 , дійшов висновку про неможливість врахування цих доказів без основного договору, разом з апеляційною скаргою було подано копію основного договору купівлі-продажу квартири від 27 липня 2017 року, гроші від продажу якої були надалі вкладені у будівництво вказаного об`єкта. Однак апеляційний суд посилався на те, що належних і допустимих доказів на підтвердження як продажу квартири, оскільки попередній договір свідчить лише про наміри, так і передачі цих коштів відповідачу, а згодом відповідачем - третій особі матеріали справи не містять. Тобто апеляційний суд не врахував доданий до апеляційної скарги основний договір купівлі-продажу квартири від 27 липня 2017 року та не дослідив цей доказ.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва (приміщення 2015 року забудови), які розміщуються на земельній ділянці площею 0,12 га, кадастровий номер 3220884001:01:019:0042, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про недоведення факту придбання цього майна під час перебування сторін у шлюбі. Суди посилались на те, що ОСОБА_2 не надала суду доказів наявності такого незавершеного будівництва та придбання відповідних будівельних матеріалів, а наявний звіт про оцінку сам по собі не може вважатись належним та допустимим доказом сукупності обставин таких якнаявність цього майна, час придбання та вартість. Разом із тим такі самі звіти про оцінку без «доказів наявності такого незавершеного будівництва та придбання відповідних будівельних матеріалів», які були подані ОСОБА_1 , визнавались судами попередніх інстанцій достатніми підставами поділу майна. Крім того, разом з апеляційною скаргою подавалисьдодаткові докази наявності такого незавершеного будівництва, однак суд апеляційної інстанції їх не дослідив.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ будівельних матеріалів, використаних в будівництві гаража з підвальним приміщенням, не зданого в експлуатацію, що розміщується за адресою: АДРЕСА_5, 1997 року будівництва, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що в матеріалах справи відсутні відомості про набуття права власності на вказаний гараж, а також про будівництво цього гаража сторонами у справі, наявні дані лише про його перебування у користуванні позивача, як члена кооперативу. Такий висновок суду суперечить зібраним у справі доказам і обставинам справи. Відсутність доказів набуття права власності не має значення для розгляду цієї позовної вимоги, оскільки ОСОБА_2 і не просила визначати за нею право власності на гараж, а просила стягнути з колишнього чоловіка половину вартості будівельних матеріалів, які спільними зусиллями під час шлюбу вони закуповували для будівництва гаража. Висновок суду про відсутність у матеріалах справи відомостей про фактичне будівництво гаража спростовується матеріалами справи.

Також суди відмовили ОСОБА_2 у поділі комбінованого станка по дереву КСМ-1А, універсального круглопильного станка Ц6-2, бетонних стовпів б/в у кількості 83 штук з тих підстав, що наявність цього майна не підтверджується матеріалами справи, хоча матеріали справи містять звіт про оцінку цього рухомого майна, а до апеляційного суду були додатково надані його фотографії.

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки площею 0,2380 га, кадастровий номер 3220884001:01:012:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, суди попередніх інстанцій не врахували, що ця земельна ділянка набута ОСОБА_2 внаслідок приватизації і більша частина земельної ділянки не пов`язана з обслуговуванням будинку, а тому помилково поділили всю земельну ділянку. Суди не врахували, що поділу підлягала лише та частина земельної ділянки, на якій розташований будинок, в обсязі, необхідному для його обслуговування, а не вся площа спірної земельної ділянки.Крім того, суд був зобов`язаний призначити земельно-технічну експертизу для вирішення цього питання.У прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_2 просила призначити у справі судову будівельно-земельно-технічну експертизу, однак апеляційний суд відмовив у призначенні такої експертизи.

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) та у постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18), від 05 вересня 2019 року у справі № 334/7286/15-ц (провадження № 61-18921св18), від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц (провадження № 61-36178св18), від 22 лютого 2021 року у справі № 756/2527/16-ц (провадження № 61-5837св20), від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/5609/17 (провадження № 61-992св21), від 27 березня 2023 року у справі № 199/6112/20 (провадження № 61-11510св22), від 31 травня 2023 року у справі № 755/4532/21 (провадження № 61-9534св22), від 15 лютого 2024 року у справі № 199/9770/21 (провадження № 61-9350св23), від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23 (провадження № 61-16606св23), від 28 серпня 2024 року у справі № 756/5826/21 (провадження № 61-3928св24), від 30 квітня 2025 року у справі № 201/11183/23; суд не дослідив зібрані у справі докази.

У червні 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Заянчуковський С. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 , та задовольнити самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на вказаній земельній ділянці.

Касаційна скарга мотивована тим, щосуди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва - теплиці (грибниці), яка розташована на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 . Суди помилково вважали вказане майно спільною сумісною власністю подружжя і здійснили його поділ, хоча будівництво зазначеного нерухомого майна здійснено силами та коштами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Суди не звернули уваги на наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на придбані ним будівельні матеріали і будівництво об`єкта незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_1 не надав доказів, які б свідчили про його участь у будівництві.
ОСОБА_2 заперечувала проти вимог ОСОБА_1 саме щодо цього об`єкта, подавала докази, які свідчили, що матеріали для будівництва придбавались ОСОБА_3 .
Суди не врахували, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме по собі будівництво нерухомого майна на земельній ділянці, що належить одному із подружжя під час перебування особи в зареєстрованому шлюбі не може автоматично свідчити про набуття права спільної сумісної власності таким подружжям, якщо таке будівництво здійснювалось іншою особою.

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) та постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18), від 05 вересня 2019 року у справі № 334/7286/15-ц (провадження № 61-18921св18), від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), від 22 лютого 2021 року у справі № 756/2527/16-ц (провадження № 61-5837св20), від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/5609/17 (провадження № 61-992св21), від 27 березня 2023 року у справі № 199/6112/20 (провадження № 61-11510св22), від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23 (провадження № 61-16606св23), від 28 серпня 2024 року у справі № 756/5826/21 (провадження № 61-3928св24), від 30 квітня 2025 року у справі № 201/11183/23; суд не дослідив зібрані у справі докази.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чвир О. М. подала відзив на касаційні скарги, в якому просила відмовити у задоволенні касаційних скарг та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 26 червня 2025 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І. Луспеник Д. Д.

Ухвалами Верховного Суду від 01 липня 2025 року касаційні скарги залишено без руху на надано заявникам строк для усунення недоліків касаційних скарг.

Ухвалами Верховного Суду від 07 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 

У липні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року справу призначено до розглядуколегією у складі п`яти суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2026 року зупинено касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2026 року поновлено касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1987 року до 18 серпня 2020 року.

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 22 вересня 2011 року. 

ОСОБА_2 є зареєстрованим власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_10 від 22 жовтня 2012 року.

Згідно з даними Державного земельного кадастру, земельна ділянка площею 0,2380 га, кадастровий номер 3220884001:01:012:0004, за адресою: АДРЕСА_1 , має цільове призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . 

Відповідно до висновку про вартість нерухомого майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» 23 вересня 2021 року, ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , становить 3 370 530,00 грн, вартість земельної ділянки площею 0,2380 га, кадастровий номер 3220884001:01:012:0004, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , становить 363 480,00 грн. 

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26 червня 2015 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з висновком про вартість нерухомого майна, складеним суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» 23 вересня 2021 року, ринкова вартість 2-х кімнатної квартири площею 57,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , становить 1 328 270,00 грн.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 квітня 2018 року, ОСОБА_2 придбала земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 3220884000:03:001:0444, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Іванків Бориспільського району Київської області.

Згідно з висновком про грошову оцінку земельної ділянки, складеним суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» 23 вересня 2021 року, ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер 3220884000:03:001:0444, становить 204 980,00 грн.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі рішення Іванківської сільської ради № 877-25-VI набула право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3220884001:01:051:0124. Надалі ця земельна ділянка поділена на дві. 

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 вересня 2021 року № 273289040, ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 0,06927 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3089, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, та створена в результаті поділу земельної ділянки, кадастровий номер 3220884001:01:051:0124. Відповідно до рішення Іванківської сільської ради № 327 від 20 листопада 2017 року вказаній земельній ділянці залишена поштова адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку про грошову оцінку земельної ділянки, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» 23 вересня 2021 року, ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер 3220884000:03:001:3089, становить 393 320,00 грн.

За даними Державного земельного кадастру, земельна ділянка площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:012:3090, за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, має цільове призначенням - для особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення, створена в результаті поділу земельної ділянки, кадастровий номер 3220884001:01:051:0124, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Відповідно до рішення Іванківської сільської ради № 327 від 20 листопада 2017року вказаній земельній ділянці залишена поштова адреса: АДРЕСА_3 . 

Згідно з висновком про грошову оцінку земельної ділянки, складеним суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» 23 вересня 2021 року, ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер 3220884000:03:001:3090, становить 174 490,00 грн.

Відповідно до звіту про вартість будівельних матеріалів, обладнання, виробів, конструкцій, робіт тощо, які були використані в процесі будівництва теплиці для вирощування грибів, за адресою: АДРЕСА_3 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» 23 вересня 2021 року, ринкова вартість будівельних матеріалів, обладнання, виробів, конструкцій, робіт тощо, які були використані в процесі будівництва теплиці для вирощування грибів, за адресою: АДРЕСА_3 , становить 4 427 950,00 грн.

На підставі рішення Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 13 серпня 2010 року № 1635 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 632611, який посвідчує право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2200 га, кадастровий номер 3220884001:01:009:0066, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків.

Згідно з висновком про вартість майна, складеним ТОВ «Експертна служба України», вартість майна - земельної ділянки площею 0,2200 га, кадастровий номер 3220884001:01:009:0066, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, становить 280 000,00 грн. 

На підставі рішення Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 13 серпня 2010 року № 1639 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 632613, який посвідчує право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3220884001:01:019:0042, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків.

Згідно з висновком про вартість майна, складеним ТОВ «Експертна служба України», вартість майна - земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер 3220884001:01:019:0042, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, становить 160 000,00 грн.

Відповідно до висновку про вартість майна, складеного ТОВ «Експертна служба України», вартість майна, а саме: будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, робіт, які були використані в процесі будівництва приміщення, що не введене в експлуатацію, на земельній ділянці площею 0,1200 га, кадастровий номер 3220884001:01:019:0042, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 150 000,00 грн, комбінованого станку по дереву КСМ-1А - 19 000,00 грн, універсального круглопильного станку Ц6-2 - 8 000,00 грн, пиломатеріалів об`ємом 158,15 куб м - 1 265 200,00 грн, бетонних стовпів у кількості 83 шт. - 12 450,00 грн. 

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 з 01 грудня 2012 року, у особливих відмітках вказано про право користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 

Відповідно до висновку про незалежну оцінку КТЗ, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» 23 вересня 2021 року, ринкова вартість легкового транспортного засобу «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_2 , становить 255 550,00 грн. 

Згідно з висновком про вартість майна, складеним ТОВ «Експертна служба України», загальна вартість майна, а саме: екскаватора-навантажувача JCB 4CX, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 1 200 000,00 грн; міні-екскаватора гусеничного JCB 8025 ZTS, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - 800 000,00 грн, причіпу тракторного 2-ПТС-4, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , - 20 000,00 грн, напівпричепу бортового-Е марки «KOGEL», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 90 000,00 грн. 

Відповідно до довіреності від 07 березня 2019 року ОСОБА_8 доручив ОСОБА_1 розпоряджатися на власний розсуд причіпом тракторним 2-ПТС-4, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 . 

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 , напівпричеп бортовий-Е марки «KOGEL», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_13 , зареєстрований за ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 , напівпричіп бортовий-Е марки «KOGEL», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 , екскаватор-навантажувач «JCB 4CX», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 , міні-екскаватор гусеничний - «JCB 8025 ZTS», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_17 , сідловий тягач «VOLVO», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , зареєстрований за ОСОБА_1 . 

Відповідно до висновку про незалежну оцінку окремо визначеного майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» 23 вересня 2021 року, ринкова вартість трансформатора силового ТМ 63/10/0,4 становить 20 850,00 грн, касетного високонапорного кондиціонера NOECLIMA NU48AH3е - 214 090,00 грн, холодильної установки (Lak Tested зі збірних складових) - 16 750,00 грн, дизельного генератора ЕСД-50 - 56 670,00 грн, котла опалювального КТ2Е-120 - 73 840,00 грн. 

Також суди встановили, що матеріали справи містять копії видаткових накладних, де покупцем визначено ОСОБА_3 , на придбання в переважній більшості товарів для ремонту, таких як арматура, профнастіл, труби, пінопласт, піна, емаль та інших дрібних матеріалів, а також накладну № 1 від 05 жовтня 2016 року ФОП ОСОБА_9 на придбання котла КТ-2Е-120, загальною вартістю 73 900,00 грн, рахунок на оплату від 16 березня 2017 року № РАХН-01460 ДП «ЕЛЕКТРОНІКА» на придбання агрегату конденсуючого та супутніх до нього товарів, загальною вартістю 66 000,00 грн. 

У матеріалах справи наявні копії трьох договорів підряду, укладені ОСОБА_2 з ТОВ «Спецмонтаж ІФ» 19 грудня 2016 року, 08 серпня 2017 року, 16 листопада 2018 року щодо виконання робіт в приміщенні грибниць.

Позивачем ОСОБА_1 надані копії квитанцій на придбання ним у 2021 році товарів - дошка обрізна. 

Матеріали справи містять дані про здійснення ОСОБА_2 діяльності як приватним підприємцем та придбання нею товарів для ремонту/будівництва та пиломатеріалів. 

Згідно з висновком про вартість майна, складеним ТОВ «Експертна служба України», вартість майна - будівельних матеріалів, робіт, використаних у будівництві гаража, не зданого в експлуатацію, розташованого за адресою: АДРЕСА_9, становить 230 000,00 грн. 

Згідно з довідкою Обслуговуючого гаражного кооперативу «Пролісок-2009» ОСОБА_1 є членом кооперативу та має у розпорядженні гараж, що згідно з внутрішньою схемою кооперативу знаходиться у АДРЕСА_10. 

01 червня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 укладений попередній договір щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 , вартістю 25 000,00 дол. США, у термін до 01 серпня 2017 року. 

Згідно з нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 , грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_8 , вона передала дочці ОСОБА_2 . 

Судом першої інстанції допитані свідки: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Заянчуковського С. О. та представника ОСОБА_3 - адвоката Заянчуковського С. О. не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Щодо поділу будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 

Стаття 331 ЦК України передбачає, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Об`єктом незавершеного будівництва є новостворена річ, фізичне створення якої розпочато, але не завершено, тобто не виконані всі передбачені проєктом роботи. 

Крім того, «незавершеність» будівництва в розумінні закону та для цілей правозастосування може полягати у невчиненні дій, спрямованих на закінчення юридичного складу будівництва - введення будівлі в експлуатацію та здійснення державної реєстрації права власності на неї. 
Об`єкт незавершеного будівництва з урахуванням підходів, які склалися у доктрині цивільного права, може розглядатися у трьох вимірах: 1) як сукупність будівельних матеріалів (сукупність рухомих речей - res mobiles); 2) як об`єкт нерухомого майна (res immobiles); 3) як річ особливого роду, яка, по суті, поєднує в собі ознаки рухомих і нерухомих речей (res sui generis - річ «свого роду»).

У постанові Великої Палатои Верховного Суду від 08 квітня 2026 року у справі № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24), зазначено, що нерухомими речами треба визнавати як повністю завершені, так і не завершені будівництвом об`єкти, право власності на які зареєстроване у встановленому порядку. У свою чергу, будівельні матеріали, вироби та конструкції, що використовуються під час будівництва, є рухомими речами до моменту їх фізичного включення до конструкцій об`єкта будівництва, після чого такі матеріали, вироби та конструкції втрачають свою ідентичність. 
Об`єктом незавершеного будівництва є річ особливого роду, щодо якої можливе існування цивільних прав і обов`язків, тобто може перебувати в цивільному обороті. 
У випадку, коли об`єкт не має ознак самочинного будівництва, проте не вводиться в експлуатацію з вини одного з подружжя (співвласника-формального забудовника), то суд має право визнати за позивачем право на частку в об`єкті незавершеного будівництва, усунувши невизначеність у правовому режимі відповідної споруди. 
Ступінь готовності спорудженого подружжям об`єкта незавершеного будівництва не є кваліфікуючою ознакою для ідентифікації відповідного об`єкта як оборотоздатного та не впливає на можливість застосування такого способу захисту порушеного права, як визнання за одним із подружжя (співвласником) права власності на його частку в спільному майні в порядку його поділу.
Судове рішення про визнання в порядку поділу права власності на частку в незавершеному будівництвом об`єкті не замінює процедуру введення об`єкта в експлуатацію. Цим рішенням закріплюється правовий режим цього майна як такого, що належить сторонам на праві спільної власності, та є підставою для проведення державної реєстрації речових прав саме на об`єкт незавершеного будівництва.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив, зокрема, визнати за ним право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних у процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 . 

ОСОБА_2 не заявляла вимог щодо поділу вказаного майна.

ОСОБА_3 (син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) просив суд визнати за ним право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, кадастровий номер 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_3 .

У справі, яка переглядається, суди встановили, що під час шлюбу сторін на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 , була побудована теплиця для вирощування грибів, рік побудови - 2017. Цей об`єкт нерухомого майна не введений в експлуатацію.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанову Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17 (провадження № 61-38303св18)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними, оскільки ОСОБА_2 на підставі вимог процесуального закону не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно, а ОСОБА_3 не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що спірних об`єкт незавершеного будівництва (теплиця для вирощування грибів) був збудований за рахунок його особистих коштів.

З огляду на це, колегія суддів відхиляє доводи касаційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про те, що спірний об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя.

Також колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва (приміщення 2015 року забудови), що розташований на земельній ділянці площею 0,12 га, кадастровий номер 3220884001:01:019:0042, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також про поділ комбінованого станка по дереву КСМ-1А, універсального круглопильного станка Ц6-2, бетонних стовпів б/в у кількості 83 штук, оскільки ОСОБА_2 не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту наявності такого майна.

Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_2 на те, що наявність цього майна підтверджується звітами про оцінку майна та фотографіями, зводяться до переоцінки доказів. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Щодо будівельних матеріалів, використаних у будівництві гаража з підвальним приміщенням, не зданого в експлуатацію, що розміщується за адресою: АДРЕСА_5 , ряд НОМЕР_6 , місце НОМЕР_7 , 1997 року будівництва, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей про набуття права власності на цей гараж та будівництво цього гаража подружжям за спільні кошти та спільною працею. 
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у вказаній частині.

Також колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за продаж автомобіля «VOLVO», 1998 року випуску, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказані норми визначають правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Отже, рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший з подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14, від 27 січня 2021 року у справі № 501/754/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 зазначено, що якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

На підтвердження позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за продаж автомобіля «VOLVO», 1998 року випуску, ОСОБА_2 надала суду першої інстанції ксерокопію технічного паспорта на автомобіль «VOLVO», 1998 року випуску, згідно з яким 12 грудня 2013 року за ОСОБА_1 зареєстрований вказаний автомобіль (а. с. 29, т. 3).

До суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема: відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) на адвокатський запит від 09 жовтня 2024 року, у якій повідомлено, що станом на 14 жовтня 2024 року транспортний засіб «VOLVO FH 12-42T», 1998 року випуску, 12 грудня 2013 року був зареєстрований в ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району при УДАІ ГУ МВС в Київській області за ОСОБА_1 і надалі 04 вересня 2021 року в ТСЦ МВС № 1845 перереєстровано на нового власника (а. с. 8, т. 5); відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області (філія ГСЦ МВС) від 30 жовтня 2024 року, згідно з якою надано матеріали щодо перереєстрації вказаного транспортного засобу (а. с. 12-26, т. 5), звіт про оцінку колісного транспортного засобу марки «VOLVO», модель FH 12-42T, 1998 року випуску, складений ТОВ «Валур Груп» 31 жовтня 2024 року (а. с. 32-52, т. 5).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відхилив клопотання про долучення доказів (а. с. 132, т. 5).

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за продаж автомобіля «VOLVO», 1998 року випуску, оскільки ОСОБА_2 не надала до суду першої інстанції доказів його відчуження, а також доказів дійсної ринкової вартості цього автомобіля, що унеможливлює визначення розміру компенсації.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про поділ земельної ділянки площею 0,2380 га, кадастровий номер 3220884001:01:012:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя та поділений між ними у рівних частках, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадка, встановлених законом.

У статті 120 ЗК України передбачені спеціальні підстави припинення права власності на земельну ділянку. Однією з таких підстав є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) наголошено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18)). Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці. Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності набуває той, хто має речове право на землю.

У пункті 38 постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) викладено висновок, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продуктивний як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, які зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що в силу вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України до ОСОБА_1 також переходить право власності на частку в земельній ділянціплощею 0,2380 га, кадастровий номер 3220884001:01:012:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 .

Доводи касаційних скарг про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах є необґрунтованими, оскільки у справах, на які посилаються заявники, і у справі, яка переглядається, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційних скаргах, не спростовують висновків суду.

Інші доводи касаційних скарг зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Заянчуковського Сергія Олеговича та представника ОСОБА_3 - адвоката Заянчуковського Сергія Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк