ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 1412/7710/12
провадження № 61-7357св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ»,
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» про видачу дублікатf виконавчого листа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року у складі судді Сухаревич З. М. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у складі колегії суддів: Ямкової О. О., Крамаренка Т. В., Локтіонової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.
Обґрунтовуючи вимоги, заявник посилався на те, що оригінали виконавчих документів втрачено внаслідок затоплення офісного приміщення товариства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заводський районний суд м. Миколаєва ухвалою від 24 березня 2025 року заяву ТОВ «ФК ФОРТ» задовольнив. Видав дублікати виконавчих листів, виданих Заводським районним судом м. Миколаєва 19 вересня 2013 року щодо боржників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у справі № 2/1412/4624/12 на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2012 року, яким стягнено з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість у розмірі 17 923,36 дол. США. Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» по 823 грн судових витрат.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини втрати виконавчого листа підтверджені доказами, а тому наявні підстави для видачі його дублікату. Рішення суду не виконано, строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не закінчився.

Короткий зміст постанови апеляційного суду
Миколаївський апеляційний суд постановою від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю ухвали суду першої інстанції. 

Звернення ТОВ «ФК ФОРТ» не є повторним, оскільки перша заява товариства стосувалася винесення додаткової ухвали суду, внаслідок чого не містила посилань на докази.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду,  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа відмовити.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Заводський районний суд м. Миколаєва ухвалою від 08 серпня 2024 року повернув заяву ТОВ «ФК ФОРТ» про видачу дубліката виконавчого листа. В цій ухвалі зазначено, що товариство не вказало обставин, за яких втрачено виконавчий лист, і не надало доказів на підтвердження цих обставин.

Акт про втрату виконавчого листа складено 08 грудня 2022 року, а тому заявник мав можливість подати його при зверненні у липні 2024 року. 

Повторне звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа на підставі доказу, який існував під час попереднього звернення із аналогічною заявою, має бути розцінене як зловживання процесуальними правами. 

Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

10 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2012 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено, стягнено на користь банка солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 17 923,36 дол. США (еквівалент 142867,10 грн) заборгованості за договорами кредиту та поруки, 9 401,24 грн пені та 12 336,87 грн, штрафу, а також судові витрати з кожного по 823,00 грн.

19 вересня 2013 року ПАТ КБ «Надра» видано виконавчі листи.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2022 року замінено сторону стягувача ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК ФОРТ», поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа.

22 грудня 2023 року ТОВ «ФК ФОРТ» подало заяву про винесення додаткової ухвали суду про видачу дублікатів виконавчих листів, яку Заводський районний суд м. Миколаєва ухвалою від 22 січня 2024 року повернув без розгляду.

19 березня 2024 року ТОВ «ФК ФОРТ» повторно подало заяву про винесення додаткової ухвали суду про видачу дублікатів виконавчих листів, яку Заводський районний суд міста Миколаєва ухвалою від 08 серпня 2024 року повернув без розгляду.

04 вересня 2024 року ТОВ «ФК ФОРТ» направило до суду заяву про видачу дублікатів виконавчих листів, посилаючись на те, що оригінали виконавчих документів втрачено внаслідок затоплення офісного приміщення товариства.

Відповідно до акта про фіксацію події від 08 грудня 2022 року працівники орендодавця (ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») 08 грудня 2022 року приблизно о 08:30 год виявили затоплення частини приміщення № 102Б на площі Солом`янська, 2 в м. Києві, в результаті чого було пошкоджено частину майна орендаря (ТОВ «ФК ФОРТ»).

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

З наведеними конституційними положеннями кореспондується частина перша статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 вказав, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист є виконавчим документом (частини перша, третя статті 431 ЦПК України).

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. 
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/1418/23

Встановивши, що ТОВ «ФК ФОРТ» довело належними доказами обставини втрати оригіналу виконавчого листа, врахувавши, що ухвалою суду поновлено товариству строк на подання виконавчих документів і заяву подано в межах поновленого строку для їх пред`явлення до примусового виконання, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дублікатів виконавчих листів. 

Доводи касаційної скарги про те, що повторне звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа на підставі доказу, який існував під час попереднього звернення із аналогічною заявою, має бути розцінене як зловживання процесуальними правами на увагу не заслуговують. Заявник, помилково вважаючи, що суд не вирішив питання про видачу дублікатів виконавчих листів, подав заяву про винесення додаткової ухвали, у якій просив видати йому дублікати виконавчих документів. За таких обставин немає підстав вважати, що мало місце повторне звернення до суду в порядку, передбаченому пунктом 17.4 розділу XIII ЦПК України, оскільки первинна заява товариства стосувалася саме ухвалення додаткової ухвали суду, а не вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа, у зв`язку з чим не містила посилань на відповідні докази.

Інші аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що перебуває поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев 
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов