Справа № 136/2184/25
провадження № 2/136/845/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року     м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Козаченко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий колектор" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР», через свого представника, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 21.02.2020 між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 20.02.2020-100007093, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 13 000,00 грн строком на 70 календарних днів з дати отримання кредиту.
Згідно з умовами договору період користування кредитом становив кожні наступні 14 днів з дня його надання, процентна ставка була фіксованою та незмінною у розмірі 70 % у процентному значенні за 70 календарних днів користування кредитом. Сума кредиту підлягала сплаті 5 платежами, кожен у розмірі 4 420,00 грн, не пізніше останнього дня кожного чергового періоду. Також договором було передбачено неустойку у розмірі 130,00 грн за кожен день невиконання або неналежного виконання зобов`язань.
Позивач зазначає, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, оскільки відповідно до заявки від 21.02.2020 відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 13 000,00 грн, що підтверджується чеком про електронний переказ коштів.
Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_1 електронним цифровим підписом підписав пропозицію про укладення кредитного договору, заявку на отримання кредиту, підтвердив укладення кредитного договору та отримав на свій рахунок кредитні кошти у розмірі 13 000,00 грн, а отже акцептував умови договору.

06.08.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» було укладено договір факторингу № СЦ-060824-13. На виконання умов зазначеного договору було укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 20.02.2020-100007093 від 21.02.2020 щодо залишку основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших передбачених договором платежів, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Також позивач зазначає, що 08.08.2024 на фінансовий номер телефону відповідача було направлено SMS-повідомлення про укладення договору факторингу, відступлення права вимоги за кредитним договором та зміну кредитора. У зв`язку з цим позивач вважає себе належним кредитором за кредитним договором № 20.02.2020-100007093 від 21.02.2020.
Відповідач, за твердженням позивача, належним чином свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 10.11.2025 утворилася заборгованість у розмірі 17 680,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 400,00 грн, заборгованість за відсотками - 7 280,00 грн.
Позивач також посилається на те, що відповідач частково сплачував заборгованість, а саме: 07.03.2020 - 740,00 грн та 260,00 грн; 10.03.2020 - 610,00 грн та 390,00 грн; 13.03.2020 - 470,00 грн, 390,00 грн та 140,00 грн; 16.03.2020 - 390,00 грн та 2 460,00 грн. На думку позивача, вказані платежі свідчать про визнання відповідачем боргу.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 20.02.2020-100007093 від 21.02.2020 у розмірі 17 680,00 грн.
Ухвалою суду від 03.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.
Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.
Відповідач через свого представника подав відзив на позовну заяву, мотивуючи наступним.
У відзиві відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного перерахування кредитних коштів саме на рахунок відповідача. Зокрема, на думку відповідача, додана до позовної заяви копія чеку про електронний переказ коштів не є первинним документом бухгалтерського обліку та не підтверджує належним чином факт зарахування коштів на картковий рахунок відповідача.
Також відповідач посилається на те, що позивачем не надано банківських виписок, платіжних інструкцій або інших первинних документів, які б підтверджували факт зарахування 13 000,00 грн на картковий рахунок із маскою картки НОМЕР_1 , а також доказів того, що вказана платіжна картка була емітована саме на ім`я ОСОБА_1 . Крім того, відповідач зазначає про відсутність доказів того, що номер телефону НОМЕР_2 був фінансовим номером телефону за відповідним картковим рахунком або містився в анкетних даних відповідача.
Відповідач вважає, що подані позивачем документи підтверджують лише умови надання кредиту та відступлення права вимоги новому кредитору, однак не є належними доказами виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредитних коштів саме відповідачу. У зв`язку з цим відповідач вказує на недоведеність наявності заборгованості.
Крім того, відповідач заперечує проти заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн, вважаючи їх завищеними та такими, що не відповідають критеріям реальності, необхідності, розумності та співмірності, визначеним статтею 137 ЦПК України.
Також у відзиві представник відповідача просив суд визнати поважними причини пропуску строку для подання відзиву оскільки через тривалі тривоги, відсутність електричної енергії через постійні атаки по об`єктам енергетики більше ніж 10-12 годинна добу, необхідність участі в інших судових засіданнях у представника відповідача не було повного доступу до підсистеми «Електронний суд», в зв`язку з чим він був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву у більш короткий термін. 
У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» у повному обсязі.
20.01.2026 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне.
Позивач зазначає, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, договір було укладено шляхом ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору, подання ним заявки кредитного договору № 20.02.2020-100007093 від 20.02.2020 та надсилання підтвердження укладення кредитного договору.
За твердженням позивача, документи, які складають кредитний договір, зі сторони відповідача були підписані за допомогою одноразового ідентифікатора «56U97», який надсилався SMS-повідомленням на номер телефону НОМЕР_3 , зазначений відповідачем як фінансовий. Позивач також вказує, що електронна копія кредитного договору була подана до суду разом із позовною заявою.
Щодо доводів відповідача про ненадання належних доказів видачі кредиту позивач зазначає, що факт отримання кредитних коштів може підтверджуватися сукупністю доказів. На підтвердження перерахування коштів за кредитним договором позивач посилається на квитанцію ТОВ «ФК «Елаєнс» сервісу інтернет-еквайрингу Fondy № 199702970 від 21.02.2020. При цьому позивач вказує, що перерахування коштів із використанням стороннього платіжного сервісу не свідчить про невиконання кредитором своїх зобов`язань за договором.
Також позивач зазначає, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, тому не може надати первинні банківські документи у тому вигляді, на якому наполягає відповідач. На думку позивача, відповідач не надав доказів, які б спростовували факт укладення договору, отримання кредитних коштів або правильність розрахунку заборгованості.
Стосовно договору факторингу позивач вказує, що договір факторингу є чинним, його недійсність судом не встановлена, а тому відсутні підстави вважати, що право вимоги не перейшло до ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР». Позивач також зазначає, що питання розрахунків між первісним кредитором і новим кредитором за договором факторингу не є предметом доказування у цій справі. 
У зв`язку з викладеним позивач вважає, що відповідач не спростував факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, наявності заборгованості та переходу права вимоги до позивача.
У подальшому, ухвалою суду від 20.01.2026 року за клопотанням представника позивача постановлено витребувати в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, необхідну для встановлення обставин отримання кредитних коштів за кредитним договором № 20.02.2020-100007093 від 21.02.2020, а саме: чи емітувалася банківська картка № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , а також інформацію про рух коштів по банківському рахунку/банківській картці № НОМЕР_4 за 21.02.2020.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що між ТОВ "Споживчий Центр", правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ОСОБА_1 21.02.2020 року укладено Кредитний договір №20.02.2020-100007093 (далі за текстом - «Договір»).
Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 13 000,00 грн., що підтверджується додатково довідкою субконто (виписка) та чеком про електронний переказ коштів від 21.02.2020, на наступних умовах: строк, на який надається кредит 70 календарних дня з дати отримання; період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 70% в процентному значенні за 70 календарних дня користування Кредитом; графік платежів: проценти, розраховані за черговий період, сплачуються не пізніше останнього дня чергового періоду; кількість платежів зі сплати процентів дорівнює кількості періодів, за які сплачуються проценти. Сума кредиту сплачується 5 платежами не пізніше останнього дня кожного чергового періоду у наступних розмірах: перший платіж у розмірі 4 420,00 грн., другий платіж у розмірі 4 420,00 грн., третій платіж у розмірі 4 420,00 грн., четвертий платіж у розмірі 4 420,00 грн., п`ятий платіж у розмірі 4 420,00 грн. неустойка: 130 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань.
Відповідно до Заявки від 21.02.2020 кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 13 000,00 грн., а відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 13 000,00 грн., що підтверджується чеком про електронний переказ коштів.
Отже, кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі. В свою чергу Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 10.11.2025 утворилась заборгованість у розмірі 17 680,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 10 400,00 грн. та за відсотками - 7 280,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача.
Згідно виписки (довідка субконто) відповідачем частково сплачено заборгованість, а саме: 07.03.2020 сплачено 740,00 грн., 260,00 грн.; 10.03.2020 сплачено 610,00 грн., 390,00 грн., 13.03.2020 сплачено 470,00 грн., 390,00 грн., 140,00 грн.; 16.03.2020 сплачено 390,00 грн., 2460,00 грн. Такі платежі додатково свідчать про визнання позичальником боргу, зважаючи на судову практику.
Так, Верховним Судом при розгляді справи №916/2403/18 в постанові від 10.09.2019 зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
ОСОБА_1 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 13 000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору.
Наявність заборгованості за кредитним договором №20.02.2020-100007093 від 21.02.2020 у ОСОБА_1 підтверджено довідкою позивача про розмір простроченої заборгованості за №4172/25-ДПЗ від 29.10.2025 (а.с. 12), з якої вбачається, що станом на 29.10.2025 заборгованість складає 17680,00 грн.
Факт перерахунку ТОВ «Споживчий центр» та отримання коштів відповідачем за кредитним договором №20.02.2020-100007093 від 21.02.2020 підтверджено квитанцією ТОВ «ФК «Елаєнс» сервісу інтернет-еквайрингу Fondy (а.с. 35), зі змісту якої вбачається, що 21.02.2020 на платіжну карту № НОМЕР_1 перераховано 13000,00 грн.
06 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» було укладено договір факторингу № СЦ-060824-13 (а.с. 15-18).
Відповідно до п.2.1 договору факторингу № СЦ-060824-13, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту загальну ціну продажу в сумі, передбаченій п. 3.2 цього Договору, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. З дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною за кредитним договором, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за кредитним договором та набуває всіх прав за ним.
Як визначено в ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
В силу ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу Україн и, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, ч.3, ч.4, ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає укладеним вищевказаний кредитний договір №20.02.2020-100007093 від 21.02.2020 між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр».
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові №6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положенням ст. 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч.1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти ТОВ «Новий колектор» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Позивачем при обрахунку заборгованості зазначено, що у порушення умов договору №20.02.2020-100007093 від 21.02.2020 відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого борг становить 17 680,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 10 400,00 грн, та за відсотками 7 280,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Даний розрахунок та порядок нарахування відповідачем не спростований.
На виконання ухвали суду від 20.01.2026, на адресу суду 06.03.2026 від АТ КБ "Приватбанк" надійшла відповідь, з якої слідує, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано платіжну картку № НОМЕР_6 , яка є платіжним засобом відповідно до кредитного договору №20.02.2020-100007093 від 21.02.2020. Додатково направлено виписку про рух коштів по картці за період 21.02.2020-21.02.2020, відповідно до якої 21.02.2020 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 13000,00 грн (а.с. 78, 79).
Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.
Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту у сумі 17 680,00 грн.
На підставі викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Новий колектор" заборгованість за кредитним договором №20.02.2020-100007093 від 21.02.2020, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем.
Щодо вирішення питання про судові витрати суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн. позивач надав суду: копії договору про надання правничої допомоги №07/24-НК від 02.07.2024 (а.с. 14), укладеного між адвокатським об`єднанням «ВЕРІТАС ЦЕНТР» та ТОВ «Новий колектор»; копії додаткової угоди №4 до договору від 14.08.2024; копії додаткової угоди №17 до договору від 03.04.2025 (а.с. 20); копії додаткової угоди №19 до договору від 16.04.2025, звіт про виконану роботу від 10.11.2025, копії платіжної інструкції №3720477864 від 05.11.2025.
Оскільки позивачем в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу у сумі 6000 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України, ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи подання позивачем позову в електронному вигляді з використання підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», з відповідача ОСОБА_2 , підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий колектор" (місцезнаходження: вул. Алмазова Генерала, буд. 13 офіс 601, м. Київ, ЄДРПОУ 43170298) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий колектор" заборгованість за кредитним договором №20.02.2020-100007093 від 21.02.2020 у розмірі 17 680,00 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий колектор" судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя О.Д. Іванець