УКРАЇНА
Справа № 196/838/24
№ провадження 2/196/701/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року -ще Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участі секретаря судового засідання Кузнецової Г.С.,

учасники справи та представники учасників справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", 
відповідач ОСОБА_1 ,
представник відповідача - адвокат Лабік Геннадій Іванович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду с-ща Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство  з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22.02.2022 р. між ТОВ "Авентус Україна" і ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Авентус Україна" укладено електронний договір № 5584064 про надання споживчого кредиту, який було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна", затверджених наказом №19-ОД від 05.01.2022р. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність сплати платежів кожні 10 днів. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . 
26.03.2022 р. відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 597 грн.
У зв`язку з введенням воєнного стану нарахування процентів за користування кредитним договором з 25.02.2022 по 30.04.2022 було призупинено.
У період з 01.05.2022 по 02.09.2022 було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою.
Нараховано відсотки за 60 календарних днів (03.09.2022 - 01.11.2022) в межах строку відповідно до наступного: 25 000 грн. х 1.99%= 497.50 грн. х 60 календарних днів = 29 850 грн.
ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, чим порушив умови договору.
Згідно з укладеним 27.11.2023 р. з ТОВ "Авентус Україна" договором факторингу 27.11/23-Ф, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"набуло право вимоги до боржників ТОВ "Авентус Україна", у тому числі й до ОСОБА_1 .
Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду у нього утворилася заборгованість у розмірі 117 037.50 грн., з яких: 25 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 62 187.50 грн. - заборгованість за відсотками; а також відсотки за 60 календарних днів – 29 850.00 грн.
На підставі викладеного, ТОВ ФК "Фінтраст Україна" просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 117 037.50 грн., з яких сума кредиту - 25 000.00 грн., сума процентів за користування кредитом – 92 037.50 грн., судовий збір в сумі 2 422.40 грн. та 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та інформацію про зарахування коштів 22.02.2022 року на платіжну картку НОМЕР_1 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , банком-емітентом якої є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у сумі 25 000 грн. від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» ( а.с. 171).
Заочним рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором– задоволено. Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 5584064 від 22.02.2022 року у розмірі 117 037.50 грн., з яких розмір  тіла кредиту - 25 000.00 грн., розмір відсотків за користування кредитом - 92 037.50 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422.40 грн., витрати на професійну правничу допомогу  у розмірі 2 000, 00 грн., а всього 121 459.90 грн. (сто двадцять одна тисяча чотириста п`ятдесят дев`ять грн. 90 коп.) (т.1 а.с.204-207).
Відповідач ОСОБА_1  звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду по цивільній справі № 196/838/24, яка подана його представником – адвокатом Лабік Г.І. (т.2 а.с.2-7). 
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року скасовано, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (т.2 а.с. 22-23). 
Представник відповідача - адвокат Лабік Г.І. у заяві про перегляд заочного рішення посилається на ту обставину, що відсутні докази укладення електронного договору саме відповідачем; відсутні докази отримання коштів відповідачем, виписка по рахунку; розрахунок заборгованості є внутрішнім документом та створений односторонньо, не підтверджений первинними документами; процентна ставка становить 1,99% та нарахування 92 000 грн. процентів при тілі кредиту 25 000 грн. є необґрунтованим; не доведено належного переходу права вимоги за кредитним договором (т.2 а.с.2-6).
Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Лабік Г.І. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі (т.2 а.с.28-30).
Представник позивача - ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі (т.2 а.с.26).
Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 22 лютого 2022 року між ТОВ "Авентус Україна" і відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5584064 про надання споживчого кредиту /далі – Договір/ у формі електронного документу, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С335839.
Згідно п.1.1 Договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої споживачу забезпечується через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
За змістом пунктів 1.3-1.6 Договору сума кредиту становить складає 25 000,00 грн., строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 10 днів, стандартна процентна ставка за користування кредитом 1,99 % в день, мета отримання кредиту – споживчі (особисті) потреби.
Згідно п.1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п1.4 договору. Згідно п.1.5.2. знижена процентна ставка 0,796% застосовується якщо споживач до 04.03.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу. Визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Договір підписано ОСОБА_1  електронним підписом одноразовим ідентифікатором "С335839" (т.1 а.с. 20-30).
До Договору про надання споживчого кредиту додано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (т.1 а.с. 31-32). 
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, на підставі договору про надання послуг з переказу платежів №087/20-П від 08.07.2020, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (т.1 а.с.120-125), на картковий рахунок відповідача №  НОМЕР_1 22.02.2022 року перераховано кредитні кошти у розмірі 25 000,00 грн, транзакція № 1069576664, що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 11.12.2023 вих. №3850 (т.1 а.с.95-96).
Згідно довідки АТ КБ "Приватбанк" від 19.09.2024 № 20.1.0.0.0/7-240917/30413, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 (IBAN НОМЕР_4 ), на яку 22.02.2022 р. здійснено переказ коштів на суму 25000.00 грн. (т.1 а.с.194, 198).
Також факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується частковим виконанням ним своїх зобов`язань за кредитним договором, що вбачається із розрахунку заборгованості (картки обліку договору), з якого вбачається, що відповідачем вносились кошти на погашення кредиту (т.1 а.с.44-76).
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Згідно картки обліку договору від 22.02.2022 р., відповідач частково здійснював погашення заборгованості: 26.03.2022 р. здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 597.00 грн. (т.1 а.с.44-76).
Крім того, пунктом 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.
Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належить до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.
Тому твердження представника відповідача щодо відсутності доказів отримання коштів відповідачем, та відсутності виписки по рахунку клієнта судом не береться до уваги.
Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) до договору №5584064 від 22.02.2022 р., заборгованість відповідача становить 87 187.50 грн., з яких 25000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 62 187.500 грн. сума заборгованості за відсотками (т.1 а.с.44-76).
Отже, позивач виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.
Підпунктом 3 пункту 4.1 кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.
27.11.2023 р. між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" укладено договір факторингу №27.11/23-Ф, згідно з п.1.2 даного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників (Додаток №2) (т.1 а.с. 127-136).
Згідно Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023 р. клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в повному об`ємі (т.1 а.с. 146). 
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 27.11.2023 р., ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 87 187.50 грн., з яких: 25 000.00 грн. – заборгованість за основним боргом; 62 187.50 грн. – заборгованість за відсотками (т.1 а.с.77).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був ініціатором укладання кредитного договору, надав необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків, який зазначено в кредитному договорі (т.1 а.с.20-30).
Таким чином, договір про надання споживчого кредиту № 5584064 від 22.02.2022 р. був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів.
Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Підписавши кредитний договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Авентус Україна», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що прийняв в повному обсязі умови цього договору та зобов`язався виконувати його умови.
Тому твердження відповідача про відсутність доказів укладення електронного договору саме відповідачем, суд не бере до уваги.
До позову додано картку обліку договору (розрахунок заборгованості) до кредитного договору №5584064 від 22.02.2022 р. (т.1 а.с.44-76).
Представник відповідача зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом та створений односторонньо, не підтверджений первинними документами.
Згідно пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.
Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.
Оскільки ТОВ «ФК "Фінтраст Україна» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка надає фінансові послуги, зокрема надання кредитів у позику, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий позивачем розрахунок ( т.1 а.с.44-76), суд вважає належним та допустимим доказом заборгованості.
Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25000.00 грн. за договором № 5584064 від 22.02.2022 р. є обґрунтованим. 
Представник відповідача зазначає про нарахування надмірних відсотків в розмірі 92 000 грн. з урахуванням тіла кредиту 25 000 грн.
Щодо стягнення відсотків за кредитним договором № 5584064 від 22.02.2022 р. суд зазначає таке.
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 5584064 від 22.02.2022 р. по відсоткам в розмірі 62 187.50 грн. та нараховані відсотки за 60 календарних днів за період з 03.09.2022 р. по 01.11.2022 р. в розмірі 29850.00 грн., в загальній сумі 92037.50 грн.
За змістом пунктів 1.3-1.6 Договору сума кредиту становить складає 25 000,00 грн., строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 10 днів, стандартна процентна ставка за користування кредитом 1,99 % в день, мета отримання кредиту – споживчі (особисті) потреби.
Згідно п.1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п1.4 договору. Згідно п.1.5.2. знижена процентна ставка 0,796% застосовується якщо споживач до 04.03.2022 р. або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу. Визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Договір підписано ОСОБА_1  електронним підписом одноразовим ідентифікатором "С335839".
Відповідно до пункту 3.2 Договору до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається перша дата сплати процентів вказана в графіку платежів. У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день.
Згідно п.3.3 договору у випадку повного дострокового повернення кредиту, споживач повинен сплатити проценти нараховані на дату повного дострокового повернення кредиту (включно) за фактичний строк користування кредитом. У випадку часткового дострокового повернення кредиту, споживач повинен сплатити проценти нараховані за користування кредитом до дати такого часткового повернення кредиту (включно), в порядку передбаченому п.5.3 договору. При цьому після здійснення такого часткового повернення кредиту здійснюється перерахунок зобов`язань споживача зі сплати процентів, розмір яких вказаний в графіку платежів у бік зменшення, на умовах та в порядку, передбачених в п.5.2 договору.
Згідно п.3.4 розмір процентної ставки встановлений в п.1.5 договору залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений в односторонньому порядку. Споживач розуміє та надає згоду товариству, що застосування зниженої процентної ставки відповідно до п.п.1.5.1 договору залежить від того чи отримає споживач індивідуальну знижку від товариства та скористається своїм правом на її використання на стандартну процентну ставку, та у випадку такого отримання споживач погоджується, що застосування зниженої ставки є наперед обумовленим та не може вважатись односторонньою зміною умов договору, оскільки умови про застосування різних процентних ставок за цим договором чітко визначені домовленістю сторін. Усі умови застосування знижки визначені даним договором та не вимагають підписання сторонами будь-яких інших документів (т.1 а.с. 20-30).
Відповідно до картки обліку договору від 22.02.2022 р., відповідач 26.03.2022 р. здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 597.00 грн., у зв`язку з чим у відповідності до п.1.5.1 Кредитного договору продовжилось нарахування процентів за стандартною ставкою 1,99% в день.
Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості) до договору №5584064 від 22.02.2022 р., заборгованість відповідача за відсотками становить 62 187.500 грн. сума заборгованості за відсотками (т.1 а.с.44-76).
Позивачем також нараховано відсотки за60 календарних днів (03.09.2022 - 01.11.2022) в межах строку договору відповідно до наступного: 25 000 грн. х 1.99% = 497.50 грн. х 60 календарних днів = 29 850.00 грн.
Нарахування процентів за користування кредитними коштами виданими в рамках кредитного договору, здійснювалось в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.
Згідно п. 1.1. договору факторингу №27.11/23-Ф від 27 листопада 2023 року, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, чим порушив умови договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до приписів ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку порушення договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів також сплачувати відповідні штрафні санкції, які прямо передбачені наявними умовами договору.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами першою та другою статті 1056-1 ЦК України унормовано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Між первісним кредитором та відповідачем дійсно було погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, однак, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості нараховані кредитодавцем проценти у розмірі 92 037.50 грн. більш ніж вдвічі перевищують суму, отриману відповідачем у кредит – 25 000.00 грн.
З цього приводу слід зазначити, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ "Авентус Україна", які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема, щодо розміру нарахувань за кредитом /кредитний договір №5584064 від 22.02.2022 р., додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №5584064 від 22.02.2022 р., паспорт споживчого кредиту/. А тому на думку суду, укладення ОСОБА_1 кредитного договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Таким чином, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Кредитодавець, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками – фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Тому суд виходить саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за процентами за кредитним договором не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 25 000.00 грн, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів.
Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором №5584064 від 22.02.2022 р. підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 25 000.00 грн.
Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає таке.
27.11.2023 р. між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" укладено договір факторингу №27.11/23-Ф, згідно з п.1.2 даного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників (Додаток №2) (т.1 а.с. 127-136).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Надана копія договору факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023 р. підписана сторонами, що підтверджує укладення договору та перехід права вимоги від клієнта ТОВ "Авентус Україна" до фактора ТОВ "ФК "Фінтраст Україна".
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором.
Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Копія договору факторингу та реєстру права вимоги є належним та допустимим доказом відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, що в свою чергу підтверджує та дозволяє дійти висновку, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» одержало від первісного кредитора право вимоги по заборгованості до відповідача.
Повна оплата за договором факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023 р. підтверджується платіжною інструкцією №1811 від 01.12.2023 р. (т.1 а.с.84).
Крім того, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у встановленому порядку також недійсним не визнаний, тобто в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.
Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.
У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.
Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісних кредиторів,  і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Тому твердження відповідача щодо відсутності доказів належного переходу права вимоги за кредитним договором, судом не береться до уваги.
Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (т.1 а.с.94) підтверджує, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України.
Права вимоги за кредитним договором№5584064 від 22.02.2022 р. перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».
Всупереч умовам кредитного договору№5584064 від 22.02.2022 р. відповідач не виконав свого зобов`язання.
Таким чином, за вищевказаних обставин суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено кредитний договір №5584064 від 22.02.2022 р., за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти.
У зв`язку із чим суд вважає, що позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 000 грн., відсотками в розмірі 25 000.00 грн., що становить загальну суму 50 000.00 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000.00 грн. надано договір № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року про надання правової допомоги (т.1 а.с.147-149), звіт про надання правничої (правової) допомоги від 11 червня 2024 року згідно Договору № 28/03-2024 від 28.03.2024 року (т.1 а.с.36), рахунок на оплату №947-11/06-2024 від 11.06.2024 року (т.1 а.с.78), платіжна інструкція в національній валюті від 14 червня 2024 року №5257 (т.1 а.с.43); ордер на надання правничої (правової) допомоги (т.1 а.с.41).
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, тому заявлена сума у 10 000 грн. є завищеною.
Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 558 від 13.06.2024 р. про сплату судового збору у розмірі 2 422.40 грн. (т.1 а.с. 1). Враховуючи те, що задоволено 42.72% позовних вимог (50 000.00 грн. від 117 037.50 грн. складає 42.72 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 1034.85 грн. (2422.40 грн. х 42.72% : 100).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 141, 223, 247, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 5584064 від 22.02.2022 р. у розмірі 50 000.00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1034.85 грн., витрати на професійну правничу допомогу  у розмірі 2 000. 00 грн., а всього 53 034.85 грн. (п`ятдесят три тисячі тридцять чотири грн. 85 коп.).
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"(місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2, код ЄДРПОУ 44559822).
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя          Л.П. Бабічева