Справа № 703/1753/26 
2/703/1650/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

24 березня 2026 року, через систему «Електронний суд», ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №279609 від 23 листопада 2019 року в сумі 17625 гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 листопада 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладеного Договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту №279609, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 5000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1 Договору).
Відповідно до умов кредитного договору невідємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» розміщені на сайті www.credit7.ua.
Згідно з п.5.1, 5.2, 5.8, 5.22 Правил, клієнт на власний вибір може оформити кредит онлайн (самостійно або по телефону за допомоги Контакт-центру товариства), або безпосередньо звернувшись до кредитного посередника. Задля самосійного оформлення кредиту онлайн, клієнт обирає бажані умови кредитування, у тому числі суму та строк кредиту і розпочинає реєстрацію на веб-сайті. Після завершення реєстрації, перед поданням заяви, клієнт ще раз підтверджує бажані умови отримання кредиту (у тому числі суму та строк) та надсилає заявку на розгляд. Товариство повідомляє клієнта про прийняття заявки на отримання кредиту шляхом відповідного інформаційного повідомлення у особистому кабінеті на веб-сайті. Договір вважається укладеним з моменту одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти).
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.
Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору.
У порушення вимог ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання – не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором.
На підтвердження виконання товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором позивач надає лист про перерахування коштів кредиту №279609.
ТОВ «Лінеура Україна» не створює окремий рахунок для клієнта, а надає кошти на вже існуючий, а, отже, не може мати доступу до такого рахунку аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій.
Кредитор не отримує повні реквізити банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картках товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту РСІ DSS. У зв`язку з чим вищезазначений листі не містить повних реквізитів банківської картки.
Отже, даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі.
Клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути позику та сплатити проценти за користування, штрафи та пені (у разі наявності) (п.2.4.1 договору).
16 листопада 2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали договір факторингу №ККЛУ-16112020.
Згідно вищевказаного договору та у відповідності до ст.512 ЦК України, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №279609 від 23 листопада 2019 року.
Отже, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимушене звернутися із даним позови до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором. 
Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 17625 гривень 00 копійок, а саме: 5000 гривень 00 копійок – заборгованість за тілом кредиту; 9697 гривень 50 копійок – заборгованість за процентами; 2927 гривень 50 копійок – заборгованість за пенею.
За вказаних обставин позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право на подання до суду відзиву на позовну заяву, а позивачу – відповіді на відзив, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у банківської установи інформацію, що становить банківську таємницю.
24 квітня 2026 року на адресу суду, поштовим відправлення, від АТ КБ «Приватбанк» надійшла інформація, яка становить банківську таємницю та була витребувана вищевказаною ухвалою суду.
28 квітня 2026 року на адресу суду, через систему «Електронний суд», надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Калініна С.К. на позовну заяву, в якому останній зазначає, що відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, що викладені у позовній заяві, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.
Матеріалами справи не підтверджено укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту.
Відповідач заперечує факт укладення договору та розмір заборгованості. З наданих позивачем доказів неможливо дослідити електронну складову його укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційній телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору. В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Лінеура Україна» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б він сам зазначив. Заперечуючи проти позову, відповідач не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.
На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надано договір №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та споживачем ОСОБА_1 . Водночас, із пункту 8 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» вбачається відсутність електронного підпису ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором. Графік платежів, що є додатком №1 до договору №279609 від 23 листопада 2019 року також не містить електронного підпису ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором. Так само, паспорт споживчого кредиту не містить електронного підпису ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором. Наголошує, що сторона відповідача категорично заперечує факт укладення відповідачем кредитного договору, його належну ідентифікацію при укладенні.
Стверджує, що у даному випадку позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували: а) що ОСОБА_1 певним чином ідентифікувався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишив там свої контактні дані; б) що він отримав цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишив, і ввів цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; в) що його дії особи були пов`язані саме з його наміром укласти певний договір. Позивачем не надано доказів, у який саме спосіб було ідентифіковано ОСОБА_1 в ІТС ТОВ «Лінеура Україна». У даному випадку, виходячи з матеріалів справи, зокрема документів наданих позивачем суд позбавлений можливості з`ясувати: а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акант у цій же інформаційно-комунікаційній системі; б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Так, позивачем направлено до суду роздруківку невідомого проходження, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір №279609 від 23 листопада 2019 року. Підпунктом 4 пункту 2.1 договору передбачено, що товариство має право відмовити клієнту у видачі позики після підписання (акцепту) ним цього договору. В той же час, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору. Отже, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору №279606 від 23 листопада 2019 року відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Позивачем не надано доказів укладення договору шляхом обміну електронними повідомленнями та прийняття (акцепту) умов договору, а надані докази є неналежними, недопустимим і недостовірними у розумінні ст.77, 78, 79, 100 ЦПК України. Не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного договору. Доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі. Вочевидь, відповідач заперечуючи проти позовних вимог, в тому числі з підстав не укладення спірного кредитного договору, обґрунтовано довів, що надана паперова копія договору №2879609 від 23 листопада 2019 року, яка міститься в матеріалах справи є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом.
Вважає, що договір №279609 від 23 листопада 2019 року є нікчемним, оскільки не підписаний відповідачем та кредитором, а тому такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (нікчемністю). Таким чином, враховуючи те, що для відступлення права, яке й підтверджує дійсність вимог, а договір №279609 від 23 листопада 2019 року не є укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна», відсутні підстави вважати, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до ОСОБА_1 на підставі укладеного між ним та ТОВ «Лінеура Україна» договору факторингу №ККЛУ-16112020 від 16 листопада 2020 року.
Щодо факту перерахування грошей представник відповідача зазначає, що на підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направлено до суду копію повідомлення ТОВ «ФК «Вей Фор Пей»,яке не відповідає вимога чинного законодавства для первинних бухгалтерських документів, не відповідає критеріям належності та достовірності, яким повинні відповідати засоби доказування у цивільному процесі. Дослідивши надане позивачем повідомлення ТОВ «ФК «Вер Фор Пей» від 08 січня 2026 року представником відповідача встановлено, що грошові кошти нібито перераховані через посередника, проте у наданому кредитному договір відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Будь-яких документів, зокрема договору на підтвердження наявності правовідносин між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Вер Фор Пей» позивачем не надано. Так само позивачем не надано розпорядження, доручення, звернення, тощо на адресу ТОВ «ФК «Вер Фор Пей» щодо необхідності здійснення оплати за договором №279606 від 23 листопада 2019 рокую Надане повідомлення товариства не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком зазначеної операції. Копія листа ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» вочевидь не може свідчити про те, чи відправлялась платіжна інструкція до банку, та чи виконувалась вона банком. Як вбачається із тексту листа, в ньому відсутня інформація щодо підстави перерахування коштів (призначення платежу). Така відповідь саме по собі не свіжить про отримання відповідачем коштів в розмірі 5000 гривень 00 копійок, без інформації від банківської установи про рух коштів по картці, в якій має бути зазначено контрагента та призначення платежу. Таким чином, додане до позовної заяви повідомлення товариства не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору №279609 від 23 листопада 2019 року. У виписці АТ КБ «Приватбанк» відсутня інформація щодо призначення платежу на виконання умов договору №279609 від 23 листопада 2019 року, та рахунку відправника, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надійшов за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», банк не може. Тому банк не може підтвердити про перерахування коштів ні від ТОВ «Лінеура Україна», ні від ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», а тим більше банк не може підтвердити про перерахування коштів на виконання умов договору №279609 від 23 листопада 2019 року. Відсутність в матеріалах справи первинних документів позбавляє суд можливості перевірити факт отримання коштів у кредит на виконання умов договору №279609 від 23 листопада 2019 року. Застосувати приписи статті 530 ЦК України неможливо, оскільки на підставі кредитного договору №279609 від 23 листопада 2019 року між сторонами не виникло грошове зобов`язання в частині щодо видачі ОСОБА_1 кредиту в розмірі 5000 гривень 00 копійок відповідно.
Незважаючи на недоведеність, на думку представника відповідача, позовних вимог, сторона відповідача вважає за необхідне звернути суд увагу, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому Графіку платежів, оскільки нарахований за межами строку кредитування визначеному в договорі. За умовами наданого договору №279609 від 23 листопада 2019 року надавався кредит строком на 9 днів до 02 грудня 2019 року. В паспорті споживчого кредиту так само зазначено, що строк кредитування 9 днів. Матеріали справи не містить доказів зміни умов договору в частині строку надання кредиту. Позовна заява також не містить посилань на такі обставини. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Відтак, згідно умов наданого договору ТОВ «Лінеура України» мало право нараховувати проценти лише по 02 грудня 2019 року. Звертаючись до суд із позовом позивач надав розрахунок первісного кредитора, в якому нараховано проценти за період з 23 листопада 2019 року по 10 квітня 2020 року, що становить 140 днів. ТОВ «Лінеура Україна» відсотки нараховані за період поза межами строку кротування. Товариство продовжувало нараховувати саме проценти за користування кредитом. Механізм нарахування відсотків на підставі п.3.43 договору не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, оскільки невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань у зв`язку із незабезпеченням виконання договірних зобов`язань між боржником та кредитором не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні ч.1 ст.212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. Відтак, посилання на умови пункту 3.4.3 договору щодо автопролангації строку кредиту без згоди позичальника, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставним. За наведених обставин, розрахунок щодо розміру процентів, які нараховані позивачем на період часу після закінчення строку дії кредитування, тобто з 02 грудня 2019 року є необґрунтованими. 
Крім того, незважаючи на недоведеність, на думку представника відповідача, позовних вимог, сторона відповідача вважає за необхідне звернути суд увагу, що визначений в договорі розмір відсоткової стави по процентам, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Зазначає, що в позовній заяві позивач, серед іншого, просить стягнути за договором №279609 від 23 листопада 2019 року заборгованість за пенею в розмірі 2927 гривень 50 копійок. В розрахунку первісного кредитора відсутня інформація про нарахування пені. Позивач вважає себе новим кредитором (фактором), а тому для останнього відсутні негативні наслідки у зв`язку з невиконанням умов договору, адже такі негативні наслідки могли наступати тільки для первісного кредитора. В позовній заяві позивач не обґрунтовує настання негативних наслідків для нього, у зв`язку з невиконанням умов договору. 
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив суд: 1. Витребувати у позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наступні оригінали електронних доказів на носіях їх створення (електронний файл): договір №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, та додаток №1 до такого договору; додатковий договір №238347 від 02 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року; додатковий договір №322331 від 22 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року; додатковий договір №370477 від 01 січня 2020 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року; 2. Розглядати справу без участі сторони відповідача; 3. Відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; 4. Стягнути з позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг АБ «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6500 гривень 00 копійок.
Ухвалою суду від 29 квітня 2026 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування у позивача оригіналів електронних доказів та зобов`язано ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надати суду оригінали електронних доказів на електронному носії або шляхом надання доступу до електронної системи, де вони зберігаються.
У встановлений судом строк, 14 травня 2026 року, поштовим відправленням, на адресу суду надійшов супровідний лист ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яким до суду надіслано електронний варіант договорів, до якого приєднано електронний носій (CD диск), на якому містять оригінали електронних доказів, які зазначені у вказаній ухвалі суду.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
Суд, врахувавши доводи сторін, які викладені у їх заявах по суті справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 23 листопада 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено Договір №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту (а.с.19-23).
У вказаному Договорі зазначено, що приймаючи умови цього договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Відповідно до п.1.1 зазначеного Договору, товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 5000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Згідно п.1.2 вказаного Договору, позика видається строком на 9 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.
Відповідно до п.1.3 зазначеного Договору, сторони погодили наступну процентну ставка за користування позикою: п.1.3.1 – акційна процентна ставка становить 0,95 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (346,75 процентів річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору; п.1.3.2- стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних); п.1.3.3 – у випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язань за договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п.3.4, 3.5 цього договору.
Згідно п.1.4 вказаного Договору, сукупна вартість позики за акційною ставкою складає 108,55% від суми позики (у процентному виразі) або 5427 гривень 50 копійок (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування позикою 8,55% від суми позики (у процентному виразі) або 427 гривень 50 копійок (у грошовому виразі).
Відповідно до п.1.5 зазначеного Договору, сукупна вартість позики за стандартною процентною ставкою складає 117,10% від суми позики (у процентному виразі) або 5855 гривень 00 копійок (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування позикою 17,10% від суми позики (у процентному виразі) або 855 гривень 00 копійок (у грошовому виразі).
Згідно п.1.6 вказаного Договору, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом.
Відповідно до п.1.7 зазначеного Договору, у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору позики, у порядку, передбаченому в Правилах. Товариство залишає за собою право відмовити клієнту у продовженні строку користування позикою.
Згідно п.2.1 вказаного Договору, товариство має право, зокрема: відмовити клієнту у видачі позики підписання (акцепту) клієнтом цього договору у разі відсутності можливості перерахувати клієнту кошти, або у разі виникнення після акцепту клієнтом додаткових фактів, які негативно впливають на рішення про надання позики; укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою.
Відповідно до п.2.2 зазначеного Договору, товариство зобов`язане, зокрема видати клієнту позику не пізніше наступного робочого дня з дня підписання цього договору.
Згідно п.2.3 вказаного Договору, клієнт має право, зокрема у випадку неможливості виконати зобов`язання у встановлений строк у повному обсязі, ініціювати продовження (пролонгацію) строку користування позикою та перечення дати повергнення позики у порядку, зазначеному п.1.7 договору.
Відповідно до п.2.4 зазначеного Договору, клієнт зобов`язаний, зокрема у встановлений договором строк повернути позику та сплатити проценти за користування, штрафи та пені (у разі наявності).
Згідно п.3.1 вказаного Договору, сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п.3.2 зазначеного Договору, нарахування процентів за договором здійснюється за акційною процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2 цього договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у Графіку розрахунків (Додаток 1 до цього договору).
Згідно п.3.2.1 вказаного Договору, дотримання клієнтом терміну повного повернення позики, зазначеного у Графіку платежів та недопущення прострочення виконання зобов`язання більше 3 (трьох) календарних днів є умовами застосування акційної процентної ставки.
Відповідно до п.3.2.2 зазначеного Договору, у разі недотримання умов застосування акційної процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2, але за стандартною процентною ставкою. 
Згідно п.3.4 вказаного Договору, у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором: п.3.4.1 – з 1 (першого) по 3 (третій) день прострочення виконання зобов`язань клієнта, нарахування процентів, не здійснюється; п.3.4.2 – у разі прострочення виконання зобов`язань за договором більше ніж на 3 (три) календарних дні, клієнт зобов`язаний сплатити товариству проценти за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки від суми позики за кожен день користування позикою починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору; п.3.4.3 – з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, таке нарахування здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення.
Відповідно до п.3.5 зазначеного Договору, клієнт розуміє та надає згоду товариству, що використання процентної ставки відповідно до пунктів 3.4, 3.5 є наперед обумовленою сторонами умовою, та не буде вважатись односторонньою зміною умов договору.
Згідно п.4.1 вказаного Договору, сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України та цього договору.
Відповідно до п.4.2 зазначеного Договору, порушення умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.
Згідно п.4.3 вказаного Договору, у випадку порушення строків суми позики та слати процентів за користування позикою протягом 3 (трьох) днів, після закінчення визначеного пунктом 1.2 цього договору строку користування позикою, пеня та/або штраф за несвоєчасне виконання клієнтом зобов`язань за договором не нараховується.
Відповідно до п.4.4 зазначеного Договору, у випадку прострочення повернення суми позики за користування позикою клієнт зобов`язаний сплатити товариству неустойку в вигляді штрафу у розмірі 1,1% від суми позики, що становить «55,00» гривень за кожен день існування порушення.
Згідно п.4.5 вказаного Договору, штрафні санкції за договором нараховуються у момент сплати. Сума нарахованих штрафних санкцій за договором не може перевищувати 50% від суми загальної вартості позики (кредиту), що складається із загального розміру виданого кредиту та загальних витрат за цим договором, та становить: 2927 гривень 50 копійок.
Відповідно до п.6.1 зазначеного Договору, внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів.
Згідно п.7.1 вказаного Договору, цей договір складено в 2 (двох) примірниках українською мовою, по одному для кожної з сторін, що мають однакову юридичну силу.
Відповідно до п.7.2 зазначеного Договору, датою укладення договору між товариством і клієнтом є дата його підписання.
Згідно п.7.4 вказаного Договору, клієнт підтверджує, що, зокрема отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг».
Відповідно до п.7.6 зазначеного Договору, сторони погодили підписання договору зі сторони товариства (позикодавця) шляхом накладення аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитка печатки товариства, що відтворений засобами копіювання зразок яких наведено в Розділі 8 цього договору. 
У розділі 8 «Реквізити та підписи сторін» вказаного Договору зазначено, що товариством є ТОВ «Лінеура Україна», клієнтом є ОСОБА_1 . Даний договір підписаний: директором ТОВ «Лінеура України» Пшеничним А.І. та скріплений відбитком печатки; Євтушенком О.В. електронним підписом 23 листопада 2019 року 13:30:22.
Як вбачається з Графіку платежів, який є Додатком №1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту №279609 від 23 листопада 2019 року, клієнтом за яким є ОСОБА_1 : дата повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 02 грудня 2019 року; сума позики – 5000 гривень 00 копійок; сума нарахованих процентів – 427 гривень 50 копійок; разом до оплати – 5427 гривень 50 копійок. Цей графік платежів складений без врахування передбачених договором пролонгацій строку користування позикою та строку дії договору (а.с.24).
У вищевказаному Графіку платежів зазначено, що товариством є ТОВ «Лінеура Україна», клієнтом є ОСОБА_1 . Даний Графік платежів підписаний: директором ТОВ «Лінеура України» ОСОБА_2 та скріплений відбитком печатки; ОСОБА_1 електронним підписом 23 листопада 2019 року 13:30:22.
У Паспорті споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення кредитного договору про споживчий кредит) викладені умови кредитування ТОВ «Лінеура Україна» з урахуванням побажань споживача, яким є ОСОБА_1 (а.с.25-27).
У графі «Підпис кредитодавця» вищевказаного Паспорта споживчого кредиту наявні відомості про його підписання директором ТОВ «Лінеура України» Пшеничним А.І. та відбиток печатки товариства, а у графі «Підпис споживача» цього Паспорта споживчого кредиту – ПІБ: ОСОБА_1 , підписано електронним підписом 23 листопада 2019 року 13:29:06.
02 грудня 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено Додатковий договір 238347 до Договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту (а.с.28-29).
Згідно п.1 вказаного Додаткового договору 238347, у зв`язку з неможливістю виконання клієнтом зобов`язань за Договором №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт звернувся до товариства із проханням продовження строку користування позикою, сторони домовились про наступне: п.1.1 – продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює установленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою; п.1.2 – встановити нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 02 грудня 2019 року; п.1.3 – сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору.
Відповідно до п.2 зазначеного Додаткового договору 238347, клієнт зобов`язується забезпечити своєчасне погашення суми позики на умовах, узгоджених сторонами в додатковому договорі, у тому числі з можливістю дострокового виконання своїх зобов`язань.
Згідно п.3 вказаного Додаткового договору 238347, всі інші умови договору, не вказані в цьому додатковому договорі, залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.
Відповідно до п.4 зазначеного Додаткового договору 238347, цей додатковий договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, та є невід`ємною частиною договору.
Згідно п.5 вказаного Додаткового договору 238347, цей додатковий договір укладений в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписаний одноразовим ідентифікатором та прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Відповідно до п.6 зазначеного Додаткового договору 238347, сторони погодили підписання додаткового договору зі сторони товариства шляхом аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитка печатки товариства, зразок яких наведено в реквізитах цього договору.
Під текстом вказаного Додаткового договору 238347 містять відомості про те, що товариством є ТОВ «Лінеура Україна», клієнтом є ОСОБА_1 . Даний додатковий договір підписаний; директором ТОВ «Лінеура України» Пшеничним А.І. та скріплений відбитком печатки; ОСОБА_1 електронним підписом 02 грудня 2019 року 18:15:38.
У Паспорті споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення кредитного договору про споживчий кредит) викладені умови кредитування ТОВ «Лінеура Україна» з урахуванням побажань споживача, яким є ОСОБА_1 (а.с.30-32).
У графі «Підпис кредитодавця» вищевказаного Паспорта споживчого кредиту наявні відомості про його підписання директором ТОВ «Лінеура України» Пшеничним А.І. та відбиток печатки товариства, а у графі «Підпис споживача» цього Паспорта споживчого кредиту – ПІБ: ОСОБА_1 , підписано електронним підписом 02 грудня 2019 року 18:14:56.
22 грудня 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено Додатковий договір 322331 до Договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту (а.с.33-34).
Згідно п.1 вказаного Додаткового договору 322331, у зв`язку з неможливістю виконання клієнтом зобов`язань за Договором №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт звернувся до товариства із проханням продовження строку користування позикою, сторони домовились про наступне: п.1.1 – продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює установленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою; п.1.2 – встановити нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 22 грудня 2019 року; п.1.3 – сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору.
Відповідно до п.2 зазначеного Додаткового договору 322331, клієнт зобов`язується забезпечити своєчасне погашення суми позики на умовах, узгоджених сторонами в додатковому договорі, у тому числі з можливістю дострокового виконання своїх зобов`язань.
Згідно п.3 вказаного Додаткового договору 322331, всі інші умови договору, не вказані в цьому додатковому договорі, залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.
Відповідно до п.4 зазначеного Додаткового договору 322331, цей додатковий договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, та є невід`ємною частиною договору.
Згідно п.5 вказаного Додаткового договору 322331, цей додатковий договір укладений в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписаний одноразовим ідентифікатором та прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Відповідно до п.6 зазначеного Додаткового договору 322331, сторони погодили підписання додаткового договору зі сторони товариства шляхом аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитка печатки товариства, зразок яких наведено в реквізитах цього договору.
Під текстом вказаного Додаткового договору 322331 містять відомості про те, що товариством є ТОВ «Лінеура Україна», клієнтом є ОСОБА_1 . Даний додатковий договір підписаний; директором ТОВ «Лінеура України» Пшеничним А.І. та скріплений відбитком печатки; ОСОБА_1 електронним підписом 22 грудня 2019 року 20:37:14.
У Паспорті споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення кредитного договору про споживчий кредит) викладені умови кредитування ТОВ «Лінеура Україна» з урахуванням побажань споживача, яким є ОСОБА_1 (а.с.35-37).
У графі «Підпис кредитодавця» вищевказаного Паспорта споживчого кредиту наявні відомості про його підписання директором ТОВ «Лінеура України» Пшеничним А.І. та відбиток печатки товариства, а у графі «Підпис споживача» цього Паспорта споживчого кредиту – ПІБ: ОСОБА_1 , підписано електронним підписом 22 грудня 2019 року 20:36:33.
01 січня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено Додатковий договір 370477 до Договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту (а.с.38-39).
Згідно п.1 вказаного Додаткового договору 370477, у зв`язку з неможливістю виконання клієнтом зобов`язань за Договором №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт звернувся до товариства із проханням продовження строку користування позикою, сторони домовились про наступне: п.1.1 – продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює установленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою; п.1.2 – встановити нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 01 січня 2020 року; п.1.3 – сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору.
Відповідно до п.2 зазначеного Додаткового договору 370477, клієнт зобов`язується забезпечити своєчасне погашення суми позики на умовах, узгоджених сторонами в додатковому договорі, у тому числі з можливістю дострокового виконання своїх зобов`язань.
Згідно п.3 вказаного Додаткового договору 370477, всі інші умови договору, не вказані в цьому додатковому договорі, залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.
Відповідно до п.4 зазначеного Додаткового договору 370477, цей додатковий договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, та є невід`ємною частиною договору.
Згідно п.5 вказаного Додаткового договору 370477, цей додатковий договір укладений в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписаний одноразовим ідентифікатором та прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Відповідно до п.6 зазначеного Додаткового договору 370477, сторони погодили підписання додаткового договору зі сторони товариства шляхом аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитка печатки товариства, зразок яких наведено в реквізитах цього договору.
Під текстом вказаного Додаткового договору 370477 містять відомості про те, що товариством є ТОВ «Лінеура Україна», клієнтом є ОСОБА_1 . Даний додатковий договір підписаний; директором ТОВ «Лінеура України» Пшеничним А.І. та скріплений відбитком печатки; ОСОБА_1 електронним підписом 01 січня 2020 року 20:56:13.
У Паспорті споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення кредитного договору про споживчий кредит) викладені умови кредитування ТОВ «Лінеура Україна» з урахуванням побажань споживача, яким є ОСОБА_1 (а.с.40-42).
У графі «Підпис кредитодавця» вищевказаного Паспорта споживчого кредиту наявні відомості про його підписання директором ТОВ «Лінеура України» Пшеничним А.І. та відбиток печатки товариства, а у графі «Підпис споживача» цього Паспорта споживчого кредиту – ПІБ: ОСОБА_1 , підписано електронним підписом 01 січня 2020 року 20:55:30.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. у відзиві на позовну заяву зазначив, що, зокрема, сторона відповідача категорично заперечує факт укладення відповідачем кредитного договору, його належної ідентифікації при укладенні, а також, що з доданих до позовної заяви копій електронних документів неможливо пересвідчитися, що договір містить електронні підписи як з боку первісного кредитора, так і з боку відповідача.
На виконання ухвали суду від 29 квітня 2026 року, якою задоволено клопотання представника відповідача про витребування оригіналів електронних доказів та зобов`язано позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надати суду оригінали електронних доказів на електронному носії або шляхом надання доступу до електронної системи, де вони зберігаються: договір №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, та додатками до цього договору, у тому числі Паспорт споживчого кредиту; додатковий договір №238347 від 02 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до цієї додаткової угоди, у тому числі Паспорт споживчого кредиту; додатковий договір №322331 від 22 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до цієї додаткової угоди, у тому числі Паспорт споживчого кредиту; додатковий договір №370477 від 01 січня 2020 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до цієї додаткової угоди, у тому числі Паспорт споживчого кредиту, позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подано заяву про виконання ухвали суду, яка сформована у системі «Електронний суд» 11 травня 2026 року, а також направлено поштовим відправленням, з відповідним супровідним листом, конверт з електронним носієм (CD диск) (а.с.152-155).
При відкритті та дослідженні інформації, яка міститься на вищевказаному електронному носії (CD диск), який наданий позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання ухвали суду, встановлено, що на ньому знаходиться файли з: договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, та додатками до цього договору, у тому числі Паспортом споживчого кредиту; додатковим договором №238347 від 02 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до цієї додаткової угоди, у тому числі Паспортом споживчого кредиту; додатковим договором №322331 від 22 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до цієї додаткової угоди, у тому числі Паспортом споживчого кредиту; додатковим договором №370477 від 01 січня 2020 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до цієї додаткової угоди, у тому числі Паспортом споживчого кредиту, зміст яких є аналогічним змісту цих же документів, які приєднані позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до позовної заяви та викладений судом вище.
Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2026 року у справі №758/14925/23 зазначив, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене Законом України «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас, згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в чинному Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву «Про електронні довірчі послуги»). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та пункт 15 частини першої статті 1 чинного Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Про те саме зазначається і у визначенні підпису одноразовим ідентифікатором, що міститься в Законі Україні «Про електронну комерцію»: це дані, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому спосіб такого додавання Законом не визначений, так само, як не визначено того, що саме, крім ідентифікації підпису, має забезпечувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
Крім цього, варто враховувати те, що поняття електронного підпису є родовим і визначає фактично будь-який вид підпису, що може використовуватися в електронному документообігу. Водночас електронні підписи існують різних видів, частина яких передбачена законодавством, а частина є фактично непойменованими видами підписів (такі як підпис за допомогою біометричних даних або підпис шляхом простої вказівки свого ім`я в електронному документі).
Так, Закон України «Про електронну комерцію» називає і визначає такий вид підпису, як електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Водночас Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору - Закон України «Про електронні довірчі послуги») спеціально передбачає такі види електронних підписів, як кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) та удосконалений електронний підпис (далі - УЕП). Ці підписи найчастіше створюються за допомогою технології криптографічного шифрування і виконують найбільш широке коло функцій з технічної точки зору: вони і ідентифікують підписувачів, і підтверджують їхню згоду зі змістом підписуваного документу, і забезпечують цілісність і незмінюваність підписаного документу. Фактично, терміни КЕП і УЕП є аналогами терміну «електронний цифровий підпис», яке раніше використовувалося в законодавстві і було передбачено Законом України «Про електронний цифровий підпис», що на сьогодні втратив чинність.
Водночас, вимоги законодавства до КЕП і УЕП є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із документами, які підписуються за їх допомогою.
Так, згідно з пунктом 44 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору) УЕП - це електронний підпис, створений за результатом криптографічного перетворення електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис, з використанням засобу удосконаленого електронного підпису та особистого ключа, однозначно пов`язаного з підписувачем, і який дає змогу здійснити електронну ідентифікацію підписувача та виявити порушення цілісності електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис. В свою чергу, КЕП є різновидом УЕП, а тому так само повинен пов`язуватися з підписуваними даними так, щоб забезпечувати можливість виявити порушення цілісності цих даних. Вимоги до УЕП наразі містяться у статті 17-1 Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а до КЕП - у статті 19 цього Закону.
Отже, якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним - таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином - він може додаватися до них у будь-який спосіб. Головне, щоб спосіб його додавання до підписаних даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача.
У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта елеткронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Як вбачається з довідки про ідентифікацію, яка складена ТОВ «Лінеура Україна», даною довідкою останнє підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким укладено договір №279609 від 23 листопада 2019 року, ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор – Т757, час відправки ідентифікатору позичальнику – 04.09.2019, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор – 380671271340 (а.с.43-44).
У відзиві представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Калініна С.К. на позовну заяву вказані, зокрема відомості щодо контактного номеру телефону відповідача ОСОБА_1 , яким є 380671271340.
Таким чином, номер телефону, на який, відповідно до вищевказаної довідки про ідентифікацію, яка складена ТОВ «Лінеура Україна», був направлений одноразовий ідентифікатор Т757, яким, згідно вказаної довідки про ідентифікацію, відповідачем ОСОБА_1 був підписаний договір №279609 від 23 листопада 2019 року, та номер телефону, який зазначений у відомостях відповідача ОСОБА_1 , які зазначені представником останнього у відзиві на позовну заяву, є одним і тим самим номером.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. у відзиві на позовну заперечуючи факту укладення відповідачем кредитного договору та його належну ідентифікацію про укладенні, не навів заперечень щодо отримання відповідачем ОСОБА_1 від ТОВ «Лінеура України» одноразового ідентифікатора Т757, а також не надав доказів, які б підтверджували, що на контактний номер телефону відповідача ОСОБА_1 , а саме 380671271340, у день укладення кредитного договору або у дату, яка зазначена у довідці про ідентифікацію, не надходило повідомлень від ТОВ «Лінеура Україна», та з клопотанням про витребування таких доказів у відповідного оператора мобільного зв`язку, у разі неможливості їх надання самостійно, до суду не звертався.
Одночасно, суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. заперечує виключно факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Лінеура Україна», при цьому не заперечує факт надання відповідачем ОСОБА_1 кредитору ТОВ «Лінеура Україна» своїх анкетних, паспортних та контактних даних, які зазначені у самому кредитному договорі та у довідці про ідентифікацію, а також не заперечує факт укладення з ТОВ «Лінеура Україна» додаткового договору №238347 від 02 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, додаткового договору №322331 від 22 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року та додаткового договору №370477 від 01 січня 2020 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» доведено належними та допустимими доказами факт підписання відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до нього, у тому числі Паспортом споживчого кредиту, а також додаткових договорів №238347 від 02 грудня 2019 року, №322331 від 22 грудня 2019 року та №370477 від 01 січня 2020 року з додатками до них, у тому числі Паспортами споживчого кредиту, до вказаного договору.
Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України (в редакції, чинній станом 23 листопада 2019 року), використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Враховуючи вищевказані положення ч.3 ст.207 ЦК України та приймаючи до уваги положення п.7.6 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, згідно яких сторони погодили підписання договору зі сторони товариства (позикодавця) шляхом накладення аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитка печатки товариства, що відтворений засобами копіювання зразок яких наведено в Розділі 8 цього договору, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_1 – адвокат Калініна С.К., як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, про те, що позивачем не надано письмової згоди сторін зі зразками відповідних аналогів власноручних підписів на використання факсимільного відтворення підпису директора товариства, відповідно до вимог ч.3 ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки такі доводи у повній мірі суперечать вказаним положенням п.7.6 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року.
Таким чином, судом встановлено, що договір №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, підписаний як ТОВ «Лінеура Україна», в особі його директора Пшеничного А.І., шляхом накладення аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитка печатки товариства, що відтворений засобами копіювання, що погодили сторони договору, так і відповідачем ОСОБА_1 , шляхом накладення електронного підпису одноразового ідентифікатора, який хоча і не внесений чи інакше вбудований у договір, який ним підписується, однак додається до підписуваного договору у довідці про ідентифікацію та логічно з ним пов`язувався, що об`єктивно вказує на додержання під час укладення вказаного договору вимог ч.3 ст.207 ЦК України та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», внаслідок чого судне приймає до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Калінін С.К. про встановлення, що договір №279609 від 23 листопада 2019 року не містить підпису ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та посилання на нікчемність вказаного договору.
Підписавши вищевказаний договір та додатки до нього, а також додаткові договори до договору з додатками до них, відповідач ОСОБА_1 погодився з умовами надання йому ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів у кредит та підтвердив досягнення між ним та позикодавцем всіх істотних умов договору.
Вищевказані положення договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року та додаткових договорів до нього недійсними не визнавалися, факт неукладеності договору не встановлювався, внаслідок чого в силу приписів ст.6, 627 ЦК України, підписавши цей договір з додатками до нього, а також додаткові договори до цього договору з додатками до них, відповідач ОСОБА_1 погодився із запропонованими умовами кредитування, у тому числі з розміром процентів, які нараховуються кредитодавцем за користування кредитними коштами, та строком їх нарахування, а також з наслідками прострочення виконання взятих на себе зобов`язань. 
Відповідно до листа №6525-ВП від 08 січня 2026 року ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», який адресований ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №1582 від 02 липня 2015 року) та отримало Ліценцію Національного банка України №21/1064-рк від 08 червня 2023 року. Між вказаними підприємствами укладено угоду на переказ коштів №ВП-230119-2 від 23 січня 2019 року. Щодо запиту стосовно переказів коштів від клієнтів ТОВ «Лінеура Україна» з метою погашення кредитів, а також переказів з метою надання он-лайн кредитів може повідомити наступне. Відповідно до договору ВП-230119-2 від 23 січня 2019 року було здійснено за дорученням ТОВ «Лінеура Україна» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 67. 23 листопада 2019 року на суму 5000 гривень 00 копійок, маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 493519, номер транзакції в системі WayForPay – Credit7-279609-0 (а.с.45). 
Згідно листа №20.1.0.0.0/7-260409/62745-БТ від 17 квітня 2026 року АТ КБ «Приватбанк», наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). Клієнт ОСОБА_1 верифікований шляхом підписання Анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 03 липня 2019 року. По рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) було зарахування коштів на суму 5000 гривень від 23 листопада 2019 року (а.с.87).
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч.1-3 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року за №6-50цс16 наголошується, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. стверджуючи про те, що вищевказаний лист ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» не є належним та допустимим доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору №279609 від 23 листопада 2019 року, не навів обставин та не подав до суду доказів, які б спростовували викладену у цьому листі інформацію, яка містить відомості про перерахування за дорученням ТОВ «Лінеура Україна», на підставі відповідної угоди на переказ коштів, укладеної між товариства, грошових коштів у сумі 5000 гривень 00 копійок на картковий рахунок, який, згідно вищевказаного листа АТ КБ «Приватбанк», належить саме відповідачу ОСОБА_1 .
Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. вказуючи на відсутність у відомостях, які були надані АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, інформації щодо призначення платежу на виконання умов договору №279609 від 23 листопада 2019 року та рахунку відправника, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надійшов за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», банк не може, не зазначив ні джерела, ні підстав походження грошових коштів, які надійшли на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк», які були б відмінними від джерела та підстав походження вказаних грошових коштів, про які зазначило ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» у своєму вищевказаному листі, та не подав до суду доказів, які б підтверджували такі обставини.
Доказів укладення між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» будь-якого іншого кредитного договору, окрім договору №279609 від 23 листопада 2019 року, на підставі якого на рахунок відповідача ОСОБА_1 було зараховано грошові кошти у сумі 5000 гривень 00 копійок, матеріали справи не містять та стороною відповідача не надано.
При цьому, відсутність доказів, які б свідчили про звернення відповідача ОСОБА_1 з моменту укладення між ним та ТОВ «Лінеура Україна» вищевказаного кредитного договору до даного часу до ТОВ «Лінеура Україна» з приводу невиконання останнім своїх зобов`язань за зазначеним кредитним договором, тобто неперерахування грошових коштів, у визначеному сторонами розмірі, на його картковий рахунок, об`єктивно підтверджує обставини, які викладені листі №6525-ВП від 08 січня 2026 року ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», та вказує на належне виконання ТОВ «Лінеура Україна» своїх зобов`язань за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року.
Одночасно, суд звертає увагу, що укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 23 листопада 2019 року договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту, перерахування 23 листопада 2019 року ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» за дорученням ТОВ «Лінеура Україна», на підставі відповідної угоди на переказ коштів, укладеної між цими товариства, грошових коштів у сумі 5000 гривень 00 копійок на картковий рахунок, який належить саме відповідачу ОСОБА_1 та надходження на картковий рахунок останнього 23 листопада 2019 року грошових коштів у сумі 5000 гривень 00 копійок, тобто у сумі, передбачені вищевказаним договором, у своїй сукупності дають змогу суду дійти висновку, що зарахування 23 листопада 2019 року на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 5000 гривень 00 копійок є наслідком саме укладення між останнім та ТОВ «Лінеура Україна» вказаного договору.
Крім того, суд звертає увагу, що ні умови договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, ні чинне законодавством України, не забороняли ТОВ «Лінеура Україна» виконати свої зобов`язання за цим договором, тобто перерахувати відповідачу ОСОБА_1 на його картковий рахунок грошові кошти у рахунок кредиту, з залученням третьої особи, якою у даному випадку є ТОВ «ФК «Вей Фор Пей».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 
За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» доведено належними та допустимими доказами факт укладення між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем ОСОБА_1 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту, перерахування 23 листопада 2019 року, а також виконання ТОВ «Лінеура Україна» своїх зобов`язань за даним договором, перерахування кредитних коштів у сумі 5000 гривень 00 копійок на картковий рахунок, який визначений відповідачем ОСОБА_1 , а також укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 додаткових договорів №238347 від 02 грудня 2019 року, №322331 від 22 грудня 2019 року та №370477 від 01 січня 2020 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, внаслідок чого суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_1 , які викладені його представником – адвокатом Калініним С.К. у відзиві на позовну заяву, факту укладення ним кредитного договору та його належної ідентифікації при укладенні цього кредитного договору.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №279609 від 23 листопада 2019 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який складений ТОВ «Лінеура України» станом на 17 листопада 2021 року, відповідач ОСОБА_1 здійснив наступні платежі: 02 грудня 2019 року у сумі 427 гривень 50 копійок, які зараховані в рахунок сплати процентів за користування кредитом; 12 грудня 2019 року у сумі 720 гривень 00 копійок, які зараховані у рахунок сплати процентів за користування кредитом; 22 грудня 2019 року у сумі 720 гривень 00 копійок, які зараховані в рахунок сплати процентів за користування кредитом; 01 січня 2020 року у сумі 720 гривень 00 копійок, які зараховані у рахунок сплати процентів за користування кредитом. Інших платежів відповідач ОСОБА_1 не здійснював, внаслідок чого станом на 17 листопада 2021 року мав заборгованість за вказаним договором у загальній сумі 17625 гривень 00 копійок, з яких: 5000 гривень 00 копійок – тіло кредиту, 9697 гривень 50 копійок – проценти за користування, які нараховані у період з 23 листопада 2019 року по 10 квітня 2020 року; 2927 гривень 50 копійок – штрафні санкції, які нараховані у період з 15 січня 2020 року по 05 березня 2020 року (а.с.46-50).
Суд звертає увагу, що відповідачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калінін С.К., у відзиві на позовну заяву не заперечується факт здійснення ним зазначених у вищевказаному розрахунку заборгованості платежів. 
Часткове виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту, перерахування 23 листопада 2019 року, об`єктивно вказує на визнання ним таких зобов`язань та підтверджує факт укладення між ним та ТОВ «Лінеура Україна» такого договору і отримання ним, на підставі цього договору, кредитних коштів.
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
16 листопада 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» («Клієнт») та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» («Фактор») укладено Договір факторингу №ККЛУ-16112020 (а.с.65-72). 
Згідно п.1.1 вказаного Договору факторингу, на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл.73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості).
Відповідно до п.1.2 зазначеного Договору факторингу, внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. 
Згідно п.6.2.3 вказаного Договору факторингу, права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п.7.2 договору. 
Відповідно до п.7.1 зазначеного Договору факторингу, в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор сплачує клієнту плату (ціну продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 502 890,00 грн. без ПДВ.
Згідно п.7.2 вказаного Договору факторингу, фактор здійснює оплату клієнту шляхом: перерахування суми, що вказана в п.7.1 цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом 2 (двох) робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. 
Відповідно до п.8.1.2 зазначеного Договору факторингу, факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі (Додаток №4 до цього договору), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі сторін. 
Згідно п.13.1 вказаного Договору факторингу, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 30 січня 2022 року, але у будь-якому випадку до повного виконання відповідних зобов`язань сторонами.
Як вбачається з платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) №20164 від 18 листопада 2021 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти у сумі 502 890 гривень 00 копійок, як плату за переуступку права вимоги згідно вимог п.7.1 договору факторингу №ККЛУ-16112020 від 16 листопада 2020 року без ПДВ (а.с.75).
16 листопада 2020 року клієнтом - ТОВ «Лінеура Україна» та фактором - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано акт прийому-передачі Реєстру Боржників від 16 листопада 2020 року до Договору факторингу №ККЛУ-16112020 від 16 листопада 2020 року (а.с.74).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №ККЛУ-16112020 від 16 листопада 2020 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №279609 від 23 листопада 2019 року, дата закінчення договору – 11 січня 2020 року, у загальній сумі 17625 гривень 00 копійок, з яких: 5000 гривень 00 копійок – залишок по тілу кредиту; 1147 гривень 50 копійок – залишок по відсоткам; 8550 гривень 00 копійок – залишок по простроченим відсоткам; 2927 гривень 50 копійок – штрафи, пеня (а.с.73).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» доведено належними та допустимими доказами набуття права вимоги за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, який укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 .
При цьому, доводи представника відповідача ОСОБА_1 – адвокат Калініна С.К. про те, що для відступлення права вимоги необхідним є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог, а договір №279609 від 23 листопада 2019 року не є укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна», відсутність підстави вважати, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до ОСОБА_1 на підставі укладеного між ним та ТОВ «Лінеура Україна» договору факторингу №ККЛУ-16112020 від 16 листопада 2020 року, суд не приймає до уваги, оскільки у ході судового розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що 23 листопада 2019 року між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року.
Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02 жовтня 2020 року №911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. зазначає, що за умовами наданого договору №279609 від 23 листопада 2019 року надавався кредит строком на 9 днів до 02 грудня 2019 року. Матеріали справи не містять доказів зміни умов договору в частині строку надання кредиту. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та з міну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Відтак, згідно умов наданого договору ТОВ «Лінеура Україна» мало право нараховувати проценти лише по 02 грудня 2019 року.
Суд звертає увагу, що вищевказані доводи представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Калініна С.К. не узгоджуються з наявними в матеріалах даної цивільної справи та дослідженими судом доказами, а саме з додатковими договорами №238347 від 02 грудня 2019 року, №322331 від 22 грудня 2019 року та №370477 від 01 січня 2020 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, які укладені між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 , за умовами яких останні неодноразово погоджували продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює установленому п.1.2 договору строку користування позикою, та встановлювали нові дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, а саме: не пізніше 02 грудня 2019 року, не пізніше 22 грудня 2019 року та не пізніше 01 січня 2020 року, а також погодили процентну ставку за користування позикою 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору.
Отже, строк кредитування за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, з урахуванням додаткових договорів №238347 від 02 грудня 2019 року, №322331 від 22 грудня 2019 року та №370477 від 01 січня 2020 року до нього, складає з 23 листопада 2019 року по 01 січня 2019 року.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №279609 від 23 листопада 2019 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який складений ТОВ «Лінеура України» станом на 17 листопада 2021 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за процентами за користування кредитом, яка нарахована у період з 23 листопада 2019 року по 01 січня 2020 року за відсотковими ставками: у період з 23 листопада 2023 року по 01 грудня 2019 року – 0.95% (акційна процента ставка), у період з 03 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року – 1.60 (процентна ставка, встановлена додатковими договорами), відсутня (а.с.46-50).
У п.3.4.2 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року сторони погодили, що у разі прострочення виконання зобов`язань за договором більше ніж на 3 (три) календарних дні, клієнт зобов`язаний сплатити товариству проценти за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки від суми позики за кожен день користування позикою починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору.
Відповідно до п.1.3.2 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних).
Згідно п.3.5 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, клієнт розуміє та надає згоду товариству, що використання процентної ставки відповідно до пунктів 3.4, 3.5 є наперед обумовленою сторонами умовою, та не буде вважатись односторонньою зміною умов договору.
Таким чином, з урахуванням положень п.3.4.2 та п.3.5 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, невиконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми отриманого кредиту в розмірі 5000 гривень 00 копійок у встановлений вказаним договором, з урахуванням додаткових договорів до нього, строк, а саме до 01 січня 2020 року, а також кількості днів, у які ТОВ «Лінеура Україна» нараховувало проценти за користування кредитом у межах строку кредитування у період з 23 листопада 2019 року по 01 січня 2020 року за вказаним договором, а саме 36 днів, суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом, які підлягали сплаті відповідачем ОСОБА_1 за вказаних договором, за період з 23 листопада 2019 року по 01 січня 2020 року, становить 3420 гривень 00 копійок (95 гривень 00 копійок (1.90% від суми кредиту 5000 гривень 00 копійок) помножити 36 днів (кількість днів, протягом яких нараховувалися проценти у межах строку кредитування).
Оскільки відповідачем ОСОБА_1 сплачено грошові кошти у загальній сумі 2587 гривень 50 копійок у межах строку кредитування за вказаним договором, які зараховані ТОВ «Лінеура Україна» в рахунок сплати процентів за користування кредитом, відтак заборгованість відповідач ОСОБА_1 по сплаті процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, встановленого договором, з урахуванням додаткових договорів до нього, становить 832 гривні 50 копійок (3420 гривень 00 копійок відняти 2587 гривень 50 копійок). 
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначено, що: «можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
У п.1.3.3 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року сторони погодили, що у випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язань за договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п.3.4, 3.5 цього договору.
У п.3.4.3 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року сторони погодили, що у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, таке нарахування здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням положень п.1.3.3 та п.3.4.3 договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, суд приходить до висновку, що сторони погодили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за користування кредитом, а є відповідальністю за порушення виконання зобов`язання, та погодили їх розмір, внаслідок чого не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Калініна С.К. про те, що ТОВ «Лінеура Україна» після закінчення строку кредитування продовжувало нараховувати саме проценти за «користування кредитом».
Оскільки відповідачем ОСОБА_1 порушено виконання зобов`язання за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року щодо повернення суми кредиту, суд приходить до висновку, що починаючи з 4 дня прострочення такого зобов`язання, тобто з 05 січня 2020 року та протягом 90 календарних днів прострочення цього зобов`язання, тобто до 03 квітня 2020 року, підлягали нарахуванню проценти за ставкою 1.90%, внаслідок чого заборгованість відповідача ОСОБА_1 за процентами за прострочення виконання зобов`язання становить 8550 гривень 00 копійок (95 гривень 00 копійок (1.90% від суми кредиту 5000 гривень 00 копійок) помножити 90 днів (кількість днів, протягом яких нараховуються проценти за прострочення зобов`язання). 
Отже, загальна заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, становить 9382 гривні 50 копійок (832 гривні 50 копійо (проценти за користування кредитом) додати 8550 гривень 00 копійок (проценти за прострочення зобов`язання)). 
При цьому, доводи представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Калініна С.К. про те, що положення кредитного договору щодо річних відсоткових ставок не відповідають загальним засадам цивільного законодавства про договір щодо справедливості, добросовісності, розумності його умов, суд не приймає до уваги, так як відповідач ОСОБА_1 уклавши з ТОВ «Лінеура Україна» договір №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, погодився з річною відсотковою ставкою, яка сплачується як за користування кредитом, так і у разі прострочення виконання ним зобов`язань. 
Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як вбачається з позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», останнє просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, однією зі складових якої є пеня, яка за твердженням позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», становить 2927 гривень 50 копійок.
Однак, розділом 4 «Відповідальність сторін» договору №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року передбачено обов`язок відповідача ОСОБА_1 сплатити ТОВ «Лінеура Україна» неустойку в вигляді штрафу, у випадку прострочення повернення суми позики, натомість сплату відповідачем ОСОБА_1 неустойки у вигляді пені умовами вказаного договору не передбачено.
Суд звертає увагу, що пеня та штраф хоча і видами неустойки, однак не є тотожними поняттями.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені за порушення грошового зобов`язання за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року є необґрунтованою та недоведеною, внаслідок чого задоволенню не підлягає.

Доказів погашення відповідачем ОСОБА_1 заборгованості за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року в частині тіла кредиту в сумі 5000 гривень 00 копійок та процентів у сумі 9382 гривні 50 копійок як позивачу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», так і первісному кредитору ТОВ «Лінеура Україна», матеріали справи не містять. 
Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.
Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань у строки, передбачені №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, належним чином не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року у загальній сумі 14382 гривні 50 копійок, з яких: 5000 гривень 00 копійок – заборгованість за тілом кредиту; 9382 гривні 50 копійок – заборгованість за процентами.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) №16271 від 13 березня 2026 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2662 гривні 40 копійок (а.с.10).
Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають частковому задоволенню, відтак, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог. 
Так, 14382 гривні 50 копійок відповідає 81,60% від заявленої ціни позову 17625 гривень 00 копійок, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (81,60% від 2662 гривні 40 копійок становить 2172 гривні 52 копійки).
Крім того, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. 
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
01 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 (а.с.77).
У вказаному договорі визначено загальний предмет договору та загальні формулювання правової допомоги, яка надається адвокатом.
Відповідно до п.2.2 зазначеного Договору, справи в роботу виконавця передаються на підставі замовлення, сформованого клієнтом.
Згідно п.2.3 вказаного Договору, вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 (одну) кредитну справу складає: 8000,00 грн. без ПДВ.
Відповідно до Акту №937 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 09 березня 2026 року, складеного АО «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», підписанням цього акту сторони підтверджують факт надання адвокатським об`єднанням та прийняття клієнтом послуг відповідно до положень укладеного ними договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року. Виконавцем надано клієнту, а клієнтом прийнято послуги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року: боржник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , кредитний договір №279609. Сума наданих послуг відповідно до договору складає: 8000 гривень 00 копійок. Сторони не мають жодних претензій, скарг та зауважень один до одної стосовно виконання ними договору №0107 від 01 липня 2025 року. Опис виконаної роботи вказаний в деталізованому описі до даного акту. Клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок виконавця протягом 1 року з моменту підписання акту (а.с.78).
Згідно детального опису наданих послуг від 09 березня 2026 року до акту №937 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, на виконання договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року та Акту №937 від 09 березня 2026 року, АО «Апологет» надає детальний опис наданих послуг у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №279609, боржник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: 1. Усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором – 0 годин 30 хвилин; 2. Ознайомлення з матеріалами кредитної справи – 2 години 00 хвилин; 3. Погодження правової позиції клієнта у справі – 0 годин 30 хвилин; 4. Складання позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта – 3 години 30 хвилин; 5. Подання заяви до суду від імені клієнта – 1 штука. Усього – 6 годин 30 хвилин (а.с.79).
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23).
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За вимогами ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вищевказаному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати ВСУ від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст.41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Вирішуючи питання щодо розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що публічний інтерес до справи відсутній, справа належить до категорії незначної складності, має невелику ціну позову, справу розглянуто у порядку спрощеного провадження та правові позиції у цій категорії справ є усталеними, та приходить до висновку, що заявлена ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 гривень 00 копійок є завищеною, непропорційною та неспівмірною із ціною позову, яка складає 17625 гривень 00 копійок.
З врахуванням вищевикладене, оцінивши подані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, якості підготовлених документів, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з 8000 гривень 00 копійок до 2000 гривень 00 копійок. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 283/2791/19 (провадження № 61-17477св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 705/2550/16-ц (провадження № 61-17349св20).
Позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», які підлягають задоволенню, становлять 81,60%, внаслідок чого саме такий відсоток від судових витрат у сумі 2000 гривень 00 копійок, понесених позивачем витрат на правничу допомогу, повинен бути стягнутий з відповідача на користь позивача (81,60% від 2000 гривень 00 копійок становить 1632 гривні 00 копійок).
Також, 23 квітня 2026 року між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №б/н/26 про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с.110-114).
У вказаному договорі визначено, зокрема загальний предмет договору, права та обов`язки сторін.
Відповідно до п.1.1 зазначеного Договору, предметом даного договору є надання бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту по справі №703/1753/26 за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно п.3.1 вказаного Договору, гонорар є формою винагороди бюро за надання професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Відповідно до п.3.2 зазначеного Договору, за правничу (правову) допомогу, передбачену в п.п.1.1, 1.2 договору клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) розмір якого, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» №3/2018 від 17 липня 2018 року.
У додатку №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/26 від 23 квітня 2026 року АБ «Калінін і Партнери» та відповідач ОСОБА_1 допомовились про гонорар бюро, умови та порядок розрахунків: 1. На визначення розміру гонорару бюро впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обяг правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару; 2. За надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п.1.1 договору клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6500 гривень 00 копійок у строк до набрання судового рішення законної сили у справі, що визначена предметом договору; 3. Фактичні витрати бюро пов`язані з виконанням обов`язків за цим договором, зокрема, витрати на нотаріальне посвідчення документів, оплату передбачених законодавством зборів, адміністративних та кур`єрських послуги, відправки поштової кореспонденції, відрядження, а також інші витрати оплачуються клієнтом окремо від гонорару (а.с.112).
До матеріалів даної цивільної справи представником відповідача ОСОБА_1 –адвокатом Калініним С.К. додано Рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затверджені рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» №3/2018 від 17 липня 2018 року (а.с.115).
23 квітня 2026 року керуючим АТ «Калінін і Партнери» Калініним С.К. складено акт виконаних робіт (наданих послуг), який є додатком №2 до договору про наданн професійної правничої (правової) допомоги №б/н/26 від 23 квітня 2026 року, про наступне: 1. Бюро надало, а клієнт Євтушенко О.В. (отримав) юридичні послуги (професійну правничу допомогу) у формі: 1). Усна консультація клієнта щодо захисту його прав по справі №703/1753/29 за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; 2. Вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за кредитними договорами №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року; 3. Складання, оформлення, подання до суду в інтересах клієнта відзиву на позовну заяву по справі №703/1753/26 за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Термін виконання (обсяг) – 14 годин (35 сторінок), вартість - 6500 гривень 00 копійок.
Оцінивши подані представником відповідача докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, яка була розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, якості та об`єму підготовлених адвокатом документів, а саме, що представником відповідача складено виключно один процесуальний документ, яким є відзив на позовну заяву, який хоча і має значний об`єм (34 сторінки), однак, у своїй більшості, складається з викладення в ньому норм законодавства України та позицій Верховного Суду та містить доводи і твердження, які судом не прийняті до уваги при розгляді даної справи по суті, а також думку щодо деяких доказів, що подані позивачем, натомість не містить жодних розрахунків та аналізу сукупності доказів, наявних у матеріалах цивільної справи, внаслідок чого написання такого відзиву на позовну заяву, на думку суду, не зайняло у адвоката значного проміжку часу, про який він зазначив у акті виконаних робіт, а саме 14 годин, , суд вважає, що заявлена відповідачем сума у розмірі 6500 гривень 00 копійок понесених витрат по отриманню ним професійної правничої допомогою є завищеною, внаслідок чого приходить до висновку про зменшення таких витрат до 2000 гривень 00 копійок, які, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Розмір позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», які підлягають не підлягають задоволенню, становлять 18,40% (100% відняти 81,60% (відсоток позовних вимог, які підлягають до задоволення), внаслідок чого саме такий відсоток від судових витрат у сумі 2000 гривень 00 копійок, понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, повинен бути стягнутий з позивача на користь відповідача (81,60% від 2000 гривень 00 копійок становить 368 гривень 00 копійок).
Відповідно до ст.101 ЦПК України, оригінали або копії електронних доказів зберігаються у суді в матеріалах справи.
За клопотанням особи, яка надала суду оригінал електронного доказу на матеріальному носії, суд повертає такий матеріальний носій, на якому міститься оригінал доказу, цій особі після дослідження вказаного електронного доказу, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання судовим рішенням законної сили. У матеріалах справи залишається засвідчена суддею копія електронного доказу або витяг з нього.
З урахуванням заявленого позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про повернення оригіналів поданих до суду електронних доказів, суд вважає за необхідне, у відповідності до вимог ст.101 ЦПК України, повернути позивачу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» матеріальний носій (CD диск) з оригіналами електронних доказів після набрання судовим рішенням у даній справі законної сили. 
На підставі викладеного, відповідно до ст.525, 526, 530, 546, 549, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та керуючись ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 101, 133, 137, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, 4-й поверх, код ЄДРПОУ 35234236, IBAN: НОМЕР_5 в АТ «Креді Агріколь Банк», заборгованість за договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року у сумі 14382 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок, витрати по сплаті судового збору у сумі 2172 (дві тисячі сто сімдесят дві) гривні 52 (п`ятдесят дві) копійки та витрати на правничу допомогу у сумі 1632 (одна тисяча шістсот тридцять дві) гривні 00 копійок, а всього – 18 187 (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят сім) гривень 02 (дві) копійки.
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, 4-й поверх, код ЄДРПОУ 35234236, IBAN: НОМЕР_5 в АТ «Креді Агріколь Банк», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 368 (триста шістдесят вісім) гривень 00 копійок.
Матеріальний носій (CD диск) з оригіналами електронних доказів, а саме: договором №279609 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року, та додатками до цього договору, у тому числі Паспортом споживчого кредиту; додатковим договором №238347 від 02 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до цієї додаткової угоди, у тому числі Паспортом споживчого кредиту; додатковим договором №322331 від 22 грудня 2019 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до цієї додаткової угоди, у тому числі Паспортом споживчого кредиту; додатковим договором №370477 від 01 січня 2020 року до договору №279609 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 23 листопада 2019 року з додатками до цієї додаткової угоди, у тому числі Паспортом споживчого кредиту, який знаходиться при матеріалах даної цивільної справи на аркуші 131 (сто тридцять один), у відповідності до вимог ст.101 ЦПК України, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, 4-й поверх), після набрання судовим рішенням у даній цивільній справі законної сили.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236.

Відповідач – ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 . 

Головуючий Т.В. Ігнатенко