Справа № 157/967/23
Провадження №2/157/14/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Антонюк О.В., 
з участю секретаря судового засідання – Солошик Д.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Хомича Ю.В.,
відповідачки – ОСОБА_2 ,
представника відповідачки – адвоката Дмитрук Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в : 
Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), у якому просить встановити факт проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу з осені 2019 року до 16 лютого 2021 року його та ОСОБА_4 , визнати спільною сумісною власністю його та відповідачки придбану під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1701242607214), стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію у розмірі 745 241 грн 22 коп., що становить половину вартості спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля марки «BMW X1», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та навантажувача марки «KOMATSU WA90-5», 2007 року випуску, тип палива - дизель, тип кузова - навантажувач фронтальний, стягнути з ОСОБА_4 на його користь понесені ним витрати на оплату судового збору в сумі 9 595 грн, за проведення автотоварознавчого дослідження транспортних засобів 2 000 грн та витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становитиме 30 000 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що з 16 лютого 2021 року по 06 вересня 2022 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали у АДРЕСА_2 . До укладення шлюбу між ними, з осені 2019 року вони з відповідачкою проживали однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу. Проживаючи однією сім`єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу вони несли спільні витрати, планували та мали спільний бюджет, спільне харчування, спільний побут, придбавали майно для спільного користування, приймали участь у витратах на придбання, утримання та ремонт житла, мали взаємні права та обов`язки. У зазначений період він працював на будівництві в Київській області (м. Бровари), на кожні вихідні він приїжджав додому в м. Камінь-Каширський до відповідачки, з якою вони разом проживали. Проживаючи однією сім`єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу, вони також вели спільне господарство, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі №1-8/99 є обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї. За період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ними було придбано певне майно, у тому числі квартира (в якій вони проживали), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначена квартира була придбана у ОСОБА_5 за його власні кошти. Домовлялась про придбання квартири в ОСОБА_5 його мати ОСОБА_6 . Оплативши квартиру (оплата, яка проводилась ОСОБА_5 та його дружині ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) шляхом перерахування ним грошових коштів на картковий рахунок подружжя протягом липня 2019 року по лютий 2020 року, в подальшому 30 квітня 2020 року в приватного нотаріуса Горбачука І.М. було оформлено договір купівлі-продажу цієї квартири на ОСОБА_4 , його цивільну дружину. Розрахунок за квартиру проводився ним через установи банку у безготівковий спосіб. Придбавши та оформивши квартиру, вони спільно проводили ремонт житла місцевими майстрами будівельниками, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Розрахунок з майстрами за проведені роботи здійснювався ним особисто. Ці свідки можуть засвідчити про їхнє спільне проживання як фактичне подружжя та ведення ними спільного побуту. Після завершення ремонту вони проживали в зазначеній квартирі до останнього часу (до розірвання шлюбу). За період проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу вони спільно відпочивали, відвідували друзів, планували свій побут, жили звичайним життям як подружжя. Дані обставини можуть підтвердити свідки, зокрема, ОСОБА_6 . Також у цей період часу (з осені 2019 року по червень 2020 року) ним для потреб сім`ї у відремонтовану квартиру по АДРЕСА_2 було придбано всю побутову техніку, а саме 2 телевізори, холодильник, пилосос, набір кухонних меблів з технікою, м`які меблі тощо. Придбання квартири, проведення ремонту, придбання побутової техніки тощо здійснювалось за його особисті кошти для потреб їхньої сім`ї. Його доходи на будівництві в Київській області давали можливість придбавати майно та здійснювати витрати на проведення ремонту у придбаній квартирі, що підтверджується копією декларації про доходи за 2020 рік. 16 лютого 2021 року в Ковельському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою. Факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу йому необхідно встановити для вирішення в подальшому питання про визнання майна, набутого у той період, спільною сумісною власністю подружжя. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч. 2 ст. 74 СК України). Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними під час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, при цьому з`ясовують: 1) час придбання, 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Тобто, зазначені ним вище обставини підтверджують факт набуття майна у спільну сумісну власність, у тому числі квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у період їхнього спільного сумісного проживання як подружжя без реєстрації шлюбу. Також за період проживання у шлюбі з відповідачкою (з 16 лютого 2021 року по 06 вересня 2022 року) було придбано автомобіль марки «BMW X1» 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_1 , та навантажувач марки «KOMATSU WA90-5», 2007 року випуску, тип палива - дизель, тип кузова - навантажувач фронтальний, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об`єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб, без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Зважаючи на дану правову норму, належить прийти до висновку, що спірний автомобіль та фронтальний навантажувач, набуті ними як подружжям на час шлюбу, належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності і у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Між ним та відповідачкою відсутні домовленості про розмір часток у праві спільної сумісної власності на спільні транспортні засоби. 
Ухвалою судді від 5 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_14 просить у позові ОСОБА_1 до неї про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з осені 2019 року до 16 лютого 2021 року, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, залишити без задоволення в частині позовних вимог: щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу через відсутність будь-яких належних та допустимих доказів факту їхнього проживання разом з позивачем однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу у період з осені 2019 року по 16 лютого 2021 року; в частині визначення обсягу спільного сумісного майна подружжя просить відмовити у задоволенні позову щодо визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності, оскільки ця квартира придбана нею до шлюбу (30 квітня 2020 року) за її особисті кошти та відповідно до ст. 57 СК України є її особистою приватною власністю; в частині визначення обсягу спільно набутих подружжям за час шлюбу транспортних засобів слід включити до цього обсягу автомобіль марки «BMW X1», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , ІНТЗ НОМЕР_1 , та вантажний автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, які обидва було зареєстровано на неї, та в порядку поділу транспортних засіб в натурі просить залишити у власності позивача вантажний автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, який після розлучення залишився у його володінні та є значно дорожчим, а у її власність виділити автомобіль марки «BMW X1» 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , ІНТЗ WBA НОМЕР_4 , який після розлучення перебуває у її володінні, стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі різниці у вартості її ідеальної частки з сукупної вартості обох транспортних засобів, набутих у шлюбі. В обгрунтування заперечення зазначає, що позовні вимоги визнає частково (лише в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля марки «BMW X1», 2012 року випуску), вважає даний позов в основному безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в зв`язку з відсутністю будь-яких належних та допустимих доказів фактичного її проживання однією сім`єю з позивачем у період з осені 2019 року без реєстрації шлюбу. Позивачем не надано ніяких доказів того, що з осені 2019 року він був пов`язаний з нею спільним побутом, вони мали усталені відносини, притаманні родині, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, що є характерними ознаками сім`ї. На спростування цієї обставини надає копію будинкової книги на житловий будинок її батька, що розташований по АДРЕСА_3 , де міститься інформація про реєстрацію осіб, які проживають у цьому приміщенні, де зазначено, що вона постійно проживала у будинку батька з 22 лютого 2000 року по 26 серпня 2021 року, позивач у цьому помешканні ніколи не проживав. У період з осені 2019 року до моменту одруження, коли позивач зазначає, що вони проживали спільно як сім`я, вона проживала у будинку своїх батьків, а позивач постійно проживав та працював у м. Бровари, а на вихідні, раз у два-три тижні приїздив у будинок своєї матері, де й зареєстрований, за адресою: по АДРЕСА_4 . Саме у день його приїзду, два чи три рази в місяць вони й зустрічались, не маючи один перед одним ніяких спільних зобов`язань. Після укладення ними шлюбу 16 лютого 2021 року вони почали проживати разом у придбаній 30 квітня 2020 року нею за особисті кошти квартирі, яка розташована по АДРЕСА_2 . У цей період позивач продовжував працювати і жити на території будівництва житлового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_5 ), та вони жили однією сім`єю періодично, коли позивач раз у два-три тижні приїздив додому на вихідні (суботу-неділю). При цьому у квартиру всі меблі, побутові прилади, постіль, посуд і таке інше було придбано за її особисті кошти ще задовго до одруження. Придбана квартири була за її особисті кошти, про що зазначено у тексті договору купівлі-продажу, які вона заощаджувала більше 20 років, періодично працюючи на сезонних роботах в Польщі, Латвії та будучи з 2002 року працевлаштованою у сфері освіти, а з 2009 року - у ДПТНЗ «Камінь-Каширське ВПУ», а тому квартира відповідно до норм ст. 57 СК України є її особистою приватною власністю та у цій частині підстав для задоволення позову немає. Подані копії квитанцій за 2019 рік про перерахунок позивачем грошових коштів на ім`я продавця квартири ОСОБА_5 не є належним засобом доказування придбання квартири саме за кошти позивача, оскільки у наданих квитанціях не зазначено призначення платежу, а у поданих розписках за 2019 рік про отримання авансу за квартиру не зазначається адреси такої квартири і тому не можна стверджувати, що розрахунки проводились саме за квартиру, яка розміщена по АДРЕСА_2 . Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортних засобів, заявлених у позові, то автомобіль марки «BMW X1» 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , ІНТЗ WBA НОМЕР_4 , та навантажувач фронтальний «KOMATSU WA90-5», 2007 року випуску, дійсно були придбані у шлюбі за спільні кошти подружжя, однак останній транспортний засіб (навантажувач) не є об`єктом спільної сумісної власності, що підлягає поділу, оскільки він був проданий під час шлюбу за ініціативою позивача та перереєстрований на іншого власника - ОСОБА_15 (а саме 18 липня 2022 року), грошові кошти від покупця за цей транспортний засіб отримав позивач, а вона лише підписала генеральне доручення на його продаж, оскільки цей навантажувач був зареєстрований за нею. На підтвердження цієї обставини додає не підписаний стороною покупця примірник договору купівлі-продажу від 14 липня 2022 року, який зберігся у неї і ціна цього транспортного засобу під час продажу склала 22 000 гривень, а не 1 045 072 грн 44 коп., як зазначає позивач. Крім того, позивачем зазначено не весь обсяг спільного майна, придбаного за час шлюбу. Зокрема, крім зазначених транспортних засобів ними також було придбано 30 липня 2021 року вантажний автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, який було зареєстровано на неї, однак цей транспортний засіб після розлучення залишився у володінні позивача та перебуває у його володінні та користуванні до сьогоднішнього дня, а тому цей транспортний засіб теж підлягає включенню до обсягу спільно набутого майна подружжя та підлягає поділу.
ОСОБА_2 звернулася у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просить визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя: вантажний автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , вартістю 588 411 грн, легковий автомобіль марки «BMW X1 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 425 000 грн, автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , вартістю 226720 гривень; автомобіль марки «BMW», 520D, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 530 610 гривень; причіп ПГМФ 8304-02, 2017 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , вартістю 34142 грн; що в грошовому еквіваленті складає 1 804 833, у її - ОСОБА_2 власність виділити автомобіль марки «BMW X1» 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 425 000 грн, та в порядку поділу транспортних засіб в натурі просить залишити у власності відповідача (позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ) наступне майно: вантажний автомобіль «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, вартістю 588 411 грн, автомобіль «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , вартістю 226 720грн, причіп ПГМФ 8304-02, 2017 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , вартістю 34 142 грн, а всього вартістю – 849 273 грн, стягнувши з відповідача (позивача за первинним позовом) на її користь грошову компенсацію у розмірі різниці у вартості її ідеальної частки, що складатиме 212 136 грн 50 коп. Оскільки автомобіль марки «BMW, 520D», 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 530 610 грн було відчужено (перереєстровано) відповідачем уже після розлучення (06.10.2022 року) без згоди іншого співвласника, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 369 Цивільного Кодексу України та ст. 68 Сімейного Кодексу України, то з відповідача (позивача за первинним позовом) просить стягнути на її користь 1/2 частину вартості цього автомобіля, тобто 265 305 грн. Всього, стягнути з відповідача на її користь 477 441 грн 50 коп. В обгрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що окремі обставини, що стосуються суті позовних вимог, викладені стороною позивача за первісним позовом неправдиво та до переліку спільного сумісного майна подружжя не включено окреме спільно нажите майно, а саме: вантажний автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , вартістю 588 411 грн; автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_9 , вартістю 226 720 грн; автомобіль марки «BMW, 520D», 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 530 610 грн; причіп ПГМФ 8304-02, 2017 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , вартістю 34 142 грн; а всього вартістю - 1 379 883 грн. Отже, під час шлюбу за спільні кошти подружжя ними було придбано 30 липня 2021 року вантажний автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_10 , який було зареєстровано в територіальному сервісному центрі МВС № 0743 на її ім`я, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , а отже цей транспортний засіб підлягає включенню до обсягу спільно набутого майна подружжя та підлягає поділу. Вартість вказаного автомобіля згідно з висновком судового експерта Лук`янчука О.С. №41 від 23 червня 2023 року станом на 23 червня 2023 року становить 588 411 грн. Цей транспортний засіб після розлучення залишився у володінні колишнього чоловіка, а тому у разі поділу майна подружжя в натурі просить цей транспортний засіб залишити у власності ОСОБА_1 . Також 19 вересня 2021 року ними придбано автомобіль марки «BMW X1» 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , ІНТЗ НОМЕР_1 , який також зареєстрований на її ім`я і який включено до обсягу спільного майна подружжя за первинним позовом. Цей автомобіль на даний час перебуває у її володінні та просить у разі поділу майна подружжя в натурі цей транспортний засіб залишити у її власності. Разом з тим, вона не погоджується з оцінкою цього транспортного засобу, який оцінено судовим експертом ОСОБА_16 у розмірі 445 410 грн та просить застосувати ціну цього автомобіля в розмірі 425 000 грн, оскільки саме за таку ціну цей автомобіль було придбано при його купівлі, а за два роки експлуатації його технічний стан не покращився, а навпаки внаслідок амортизаційного зносу вартість автомобіля зменшилась. Також, під час шлюбу за спільні кошти подружжя ними було придбано: 07 травня 2021 року - автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, ідентифікаційний номер шасі (рами) (VIN) НОМЕР_11 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , вартістю 226 720 грн, який було зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_1 ; 06 липня 2021 року – автомобіль марки «BMW, 520D», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_12 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 530 610 грн, який було зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_1 ; 28 жовтня 2021 року - причіп ПГМФ 8304-02, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер шасі (рами) (VIN) НОМЕР_13 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , вартістю 34 142 грн, який було зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_1 , а отже всі ці транспортні засоби підлягають включенню до обсягу спільно набутого майна подружжя та підлягають поділу. Враховуючи ту обставину, що відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі, а автомобілі (як і причіп) є неподільною річчю, тому в порядку поділу спільного сумісного майна в натурі просить суд залишити у її власності легковий автомобіль марки «BMW X1», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 425 000 грн, а вантажний автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , вартістю 588 411 грн. Натомість у власності ОСОБА_1 просить залишити наступне майно: вантажний автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_10 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , вартістю 588 411 грн; автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , вартістю 226 720 грн, причіп ПГМФ 8304-02, 2017 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_14 , вартістю 34 142 грн, а всього вартістю 849 273 грн, стягнувши з відповідача (позивача за первинним позовом) на її користь грошову компенсацію у розмірі різниці у вартості її ідеальної частки, що складе 212 136 грн 50 коп ( 849273+425000 = 12742732 : 2 = 637136,5 - 425000 = 212136,50 ) грн. Оскільки автомобіль марки «BMW 520D», 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 530 610 грн було відчужено (перереєстровано) відповідачем уже після розлучення (06 жовтня 2022 року) без її згоди, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 369 ЦК України та ст. 68 СК України, тому з відповідача (позивача за первинним позовом) підлягає стягненню на її користь 1/2 частина вартості цього автомобіля, тобто 265 305 грн, а всього, підлягає стягненню з відповідача (позивача за первинним позовом) на її користь 212136,50 + 265305 = 477 441 грн 50 коп. Ціна позову у цій справі складає 1/2 частину від вартості усього майна, що підлягає поділу, вартість якого складає 1 804 883, а отже 1/2 частина складе 902 441, 50 грн. Оскільки нею сплачено судовий збір у розмірі 5 067 грн 05 коп. при поданні зустрічної позовної заяви в первинній редакції від 26 червня 2023 року, тому додатково нею сплачено судовий збір у розмірі 3 957 грн 36 коп. У подальшому розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката по супроводу справи у суді першої інстанції складе орієнтовно 20 000 грн, які просить стягнути з відповідача на її користь відповідно до норм ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач ОСОБА_1 просить у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування 1/2 вартості автомобіля марки «БМВ 520Д», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_7 , відмовити у зв`язку з фактичним знищенням (пошкодженням) автомобіля 07.07.2021 року у дорожньо-транспортній пригоді, про що останній відомо. Не заперечує щодо стягнення на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 1/2 вартості автомобільного причіпа «ПГМФ 8304-02», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_15 , враховуючи його вартість 34 142 грн. В обгрунтування заперечення зазначає, що ОСОБА_2 достеменно відомо, що автомобіль марки «БМВ 520Д», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_7 , 07 липня 2021 року у м. Києві потрапив у дорожньо- транспортну пригоду, отримав значні механічні пошкодження і оскільки вартість відновлюваних робіт перевищувала вартість автомобіля, відновлення автомобіля стало недоцільним. Висновок про залишкову вартість автомобіля марки «БМВ 520Д» внаслідок ДТП буде надана суду після отримання відповіді на адвокатський запит його представника адвоката Хомича Ю.В. Після ДТП ОСОБА_2 декілька днів (чотири дні) перебувала на лікуванні в одній з лікарень м. Києва, а тому вона знає про стан автомобіля та його вартість з врахуванням ДТП. Крім того, після зазначеної вище ДТП, яка мала місце 07 липня 2021 року, ним особисто в порядку суброгації (без жодної фінансової допомоги ОСОБА_2 ), після звернення ПАТ «Страхова компанія «УСТ» до суду про відшкодування з нього шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 07 липня 2021 року, та за результатами укладеної сторонами мирової угоди (затверджена ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 26 грудня 2022 року), страховій компанії відшкодовано 400 000 грн збитків та 7 968 грн 54 коп. судового збору. Тобто ОСОБА_2 , вважаючи автомобіль марки «БМВ 520Д» н.з. НОМЕР_7 спільною сумісною власністю, будучи обізнаною про обставини вказані вище, у тому числі понесені видатки, на його думку, безпідставно вимагає відшкодування 1/2 вартості цього автомобіля. Вимога позивача за зустрічним позовом про визнання автомобілів марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, н.з НОМЕР_6 , та автомобіля марки «Форд Транзит», 2018 року випуску, н.з. НОМЕР_5 , не може бути задоволена з врахуванням наступного. Придбання цих автомобілів здійснювалось ним у травні та липні 2021 року для провадження підприємницької діяльності, пов`язаної з будівництвом та ремонтом житлових об`єктів в Київській області, зокрема у м. Бровари. Кошти на придбання зазначених автомобілів він позичав у ОСОБА_17 , на умовах повернення, оскільки власних коштів для придбання автомобілів не було, копія розписки додається. За таких обставин визнання спільною сумісною власністю подружжя обох автомобілів буде необґрунтованим та передчасним. Також при визначенні розміру компенсації, яка підлягає стягненню з нього на користь ОСОБА_4 , просить врахувати, що ним у грудні 2021 року, за пошкоджений у ДТП позивачкою за зустрічним позовом належний їй автомобіль марки «БМВ X1».н.з. НОМЕР_2 , проведено оплату ремонту її автомобіля в сумі 73 000 грн.
У письмових поясненнях щодо позову представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Барський К.М. зазначає, щодо автомобіля марки «ВMW X1», то ОСОБА_1 у первісному позові визнав, що у період перебування у шлюбі із ОСОБА_2 було придбано цей автомобіль, р.н. НОМЕР_2 . Як вбачається із довідки від 27 квітня 2023 року, виданої оцінювачем ОСОБА_16 (бюлетень автотоварознавця, електронна версія), середньоринкова вартість автомобіля марки «BMW X1», 2012 року випуску складає 445 410 грн. Факт належності автомобіля марки «BMW X1» (заводський номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 підтверджувалося Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 , дата реєстрації - 19.09.2021 (тобто у період перебування у зареєстрованому шлюбі, який тривав з 16.02.2021 по 06.09.2022). Згідно з п. 4 прохальної частини уточненої позовної заяви ОСОБА_1 просив суд стягнути із ОСОБА_2 половину від вартості автомобіля марки «BMW X1», тобто 222 705 грн. ОСОБА_2 просила суд виділити у її власність цей автомобіль. Враховуючи відсутність заперечень сторін, право власності на цей автомобіль може бути визнане за ОСОБА_2 зі стягненням половини вартості автомобіля (222 705 грн.) на користь ОСОБА_1 . У той же час, наприкінці 2021 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «BMW X1», пошкодила його, в`їхавши в гараж у дворі. Автомобіль було відремонтовано за особисті кошти ОСОБА_1 на суму 73 000 грн, що підтверджується актом виконаних робіт. Таким чином, додатково до стягнення половини вартості автомобіля марки «BMW X1» з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню ще 36 500 грн. Щодо навантажувача марки «KOMATSU WA90-5», то ОСОБА_1 визнав, що у період перебування у шлюбі із ОСОБА_2 було придбано цей навантажувач. Як убачається із висновку експерта №294, виконаного судовим експертом ОСОБА_16 середньостатистична вартість колісного транспортного засобу, а саме навантажувача марки «KOMATSU WA90-5» 2007 р.в. станом на 27.04.2023 року складала 1 045 072,44 грн - еквівалент 31 000,00 доларів США. Факт належності навантажувача марки «KOMATSU WA90-5» (заводський номер НОМЕР_17 ) ОСОБА_2 підтверджувалося Свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_18 , виданим ГУ Держпродспоживслужби в Волинській області, дата реєстрації – 14 травня 2021 року (тобто у період перебування у зареєстрованому шлюбі, який тривав з 16 лютого 2921 року по 06 вересня 2022 року. Згідно з п. 4 прохальної частини уточненої позовної заяви ОСОБА_1 просив суд стягнути із ОСОБА_2 половину від вартості цього навантажувача, тобто 522 536 грн 22 коп. Водночас, як вбачається із договору купівлі-продажу від 14 липня 2022 року №9064/2-31 ОСОБА_2 здійснила відчуження навантажувача за 22 000 грн. Відчуження було здійснене на користь покупця ОСОБА_15 (код НОМЕР_19 ), від імені якого діяло ТОВ «Укр-Ресурси» (код 37029161). Договір укладено у період перебування у зареєстрованому шлюбі (який тривав з 16 лютого 2021 року по 06 вересня 2022 року). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Водночас, грошові кошти, отримані від продажу навантажувача марки «KOMATSU WA90-5» були використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, а на власні потреби. Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 11 000 грн, що становить половину від отриманого ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 14.07.2022 №9064/2-31. Щодо причіпу «ПГМФ 8304-02», то як вбачається із зустрічної позовної заяви, поданої ОСОБА_2 , остання просить визнати за ОСОБА_1 право власності на причіп «ПГМФ 8304-02» 2017 року виготовлення, реєстраційний н.з. НОМЕР_15 . Вартість причіпу становить 34 142 грн. та підтверджується висновком експретного дослідження від 28.06.2023 №45. ОСОБА_1 проти визнання за ним права власності на причіп не заперечував. Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 17 071 грн., що становить половину від вартості причіпу, із одночасним визнанням права власності на причіп за ОСОБА_1 . Щодо автомобіля марки «КАМАЗ 5410», то ОСОБА_2 просить визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 . Середня ринкова вартість цього автомобіля марки «КАМАЗ 5410» 1992 року випуску станом на 28 червня 2023 року становила 226 720 грн., що підтверджується висновком експертного дослідження від №43. ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на цей автомобіль не заперечував. Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 113 360 грн, що становить половину від вартості автомобіля марки «КАМАЗ 5410», із одночасним визнанням права власності на автомобіль за ОСОБА_1 . Щодо автомобіля марки «Ford Transit Custom», то ОСОБА_2 просить визнати за ОСОБА_1 право власності на цей автомобіль. Водночас, як вбачається із договору комісії від 21.12.2023 №8096/23/1/022753, який ОСОБА_2 просить приєднати до матеріалів справи згідно з клопотанням від 24.04.2024, ОСОБА_2 , як «Комітент» доручила ТОВ «Документавто», як «Комісіонеру» вчинити один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «Ford Transit Custom» 2018 року випуску, колір - білий, номер кузова НОМЕР_20 . В свою чергу, ТОВ «Документавто» (код 43475307) уклало 22 грудня 2023 року договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/23/1/022753, на умовах якого продало автомобіль марки «Ford Transit Custom» за 10 000 грн. (п. 3.1. договору купівлі-продажу) на користь фізичної особи - ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_1 згоди на продаж автомобіля не надавав. ОСОБА_2 стверджує, що продаж автомобіля було здійснено ОСОБА_1 шляхом передачі копії паспорта ОСОБА_2 до ТОВ «Документавто» та шляхом підроблення підпису ОСОБА_2 у договорі комісії. Водночас, жодними належними та допустимими доказами таке твердження ОСОБА_2 не підтверджується. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 521/5435/16-ц, ініціювання спору про поділ спільного майна подружжя та визнання права на частку в спільному майні є недопустимими, якщо це майно (грошові кошти) є речовим доказом у кримінальному провадженні та предметом вчинення кримінального правопорушення. При цьому як вбачається з ухвали слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18.03.2024 у справі №157/294/24, на автомобіль марки «Ford» модель «Transit Custom» накладено арешт. Таким чином, питання про визнання права власності на автомобіль марки «Ford Transit Custom» не може бути розглянуто Камінь-Каширським районним судом Волинської області до зняття накладеного на автомобіль арешту, це є недопустимим. Відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 000 грн, що становить половину від вартості автомобіля за договором від 22 грудня 2023 року №8096/23/1/022753 купівлі-продажу транспортного засобу. Щодо мирової угоди на суму 400 000 грн, укладеної в інтересах подружжя, то у матеріалах справи наявна ухвала Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 грудня 2022 у справі №157/1413/22, якою була затверджена мирова угода між ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова компанія «УСГ», на умовах якої ОСОБА_1 зобов`язувався сплатити на користь ПАТ «Страхова компанія «УСГ» 400 000 грн збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 07 липня 2021 року за участі автомобілів марки «BMW 520» (номерний знак НОМЕР_7 ) та марки «Volvo ХС60» (номерний знак НОМЕР_21 ). Таким чином, дорожньо-транспортна пригода сталася у період перебування у зареєстрованому шлюбі (який тривав з 16 лютого 2021 року по 06 вересня 2022 року). Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України). При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 477/1891 /14-ц). Мирова угода була виконана ОСОБА_1 шляхом сплати: 200 000 грн – 26 січня 2023; 200 000 грн – 06 березня 2023 року. Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 200 000 грн, що становить половину від сплаченого ОСОБА_1 за мировою угодою, затвердженою ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26.12.2022 у справі №157/1413/22. Щодо автомобіля марки «BMW 520D», то ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 1/2 вартості цього автомобіля, а саме 265 305 грн. На підтвердження повної вартості автомобіля марки «BMW 520D» ОСОБА_2 надала висновок експертного дослідження від 28.06.2023 №4. Водночас, як зазначалося вище, 07 липня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки «BMW 520D» (номерний знак НОМЕР_7 ) та марки «Volvo ХС60» (номерний знак НОМЕР_21 ). Внаслідок ДТП автомобіль марки «BMW 520D» зазнав сильних пошкоджень. Так, вартість ремонтно-відновлювальних робіт склала 455 250 грн. Згодом, 06 жовтня 2022 року автомобіль марки «BMW 520D» було відчужено за 130 000 грн. Таким чином, автомобіль марки «BMW 520D» не підлягає розподілу через його продаж; з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 65 000 грн. Підсумовуючи наведене вище, звертаю увагу суду на наявність у справі документів, які підтверджують можливість вирішення питання щодо розподілу майна подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «BMW X1», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля в розмірі 222 705 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 500 грн - половину від вартості ремонтно-відновлювальних робіт (73 000,00 грн.). У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо навантажувача фронтального марки «KOMATSU WA90-5 (заводський номер НОМЕР_17 ) відмовити у зв`язку з тим, що навантажувач було продано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 14 липня 2022 року №9064/2-31. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 000 грн, що становить половину від отриманого ОСОБА_2 за договором купівлі- продажу від 14 липня 2022 №9064/2-31. Визнати за ОСОБА_1 право власності на причіп «ПГМФ 8304-02 2017 року виготовлення, реєстраційний н.з. НОМЕР_15 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 071 грн, що становить половину від вартості причіпу ПГМФ 8304-02. Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «КАМАЗ 5410» 1992 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 113 360 грн, що становить половину від вартості автомобіля марки «КАМАЗ 5410». У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо автомобіля марки «Ford Transit Custom» 2018 р.в. ( НОМЕР_5 ) відмовити через продаж автомобіля за договором від 22 грудня 2023 купівлі-продажу транспортного засобу №8096/23/1/022753, а також через накладення арешту на автомобіль ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 березня 2024 року у справі №157/294/24. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн, що становить половину від вартості автомобіля за договором від 22 грудня 2023 року №8096/23/1/022753 купівлі-продажу транспортного засобу. Врахувати факт сплати ОСОБА_1 400 000 грн на користь ПАТ «Страхова компанія «УСГ» згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року у справі №157/1413/22. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000 грн, що становить половину від сплаченого ОСОБА_1 за мировою угодою, затвердженою ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року у справі №157/1413/22. Щодо розподілу доходів та витрат по автомобілю марки «BMW 520D», то стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 65 000 грн - половину грошових коштів, виручених від продажу авто (130 000 грн).
У відповіді на письмові пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Барського К.М. відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що не заперечує проти виділення зі спільного майна подружжя у її власність легкового автомобіля марки «BMW X1» 2012 року випуску, ІНТЗ WBA НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 425 000 грн (відповідь про вартість територіального сервісного центру МВС № 0743, регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області за № 31/3/3/652-19-2023 від 23 червня 2023 року ), а не вартістю 445 410 грн, яка зазначена представником позивача, зі стягненням з неї на користь позивача ОСОБА_1 компенсації в розмірі половини вартості цього автомобіля в сумі 212 500 грн. Разом з тим, є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення пропозиція сторони позивача про включення до поділу спільного майна подружжя вартості ремонту цього автомобіля в грудні 2021 року, виходячи з того, що ремонт зазначеного автомобіля проводився під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі (який тривав з 16 лютого 2021 року по 06 вересня 2022 року), а отже у даному випадку щодо коштів, витрачених на його ремонт, розповсюджується презумпція ст. 60 СК України щодо припущення про те, що ремонт автомобіля здійснено за спільні кошти подружжя до тих пір, поки така презумпція не буде безспірно доведена стороною позивача за первинним позовом. Крім голослівного твердження позивача за первинним позовом про те, що ремонт згаданого автомобіля проведено за його особисті кошти в розмірі 73 000,00 грн, ніякими належними та допустимими доказами ця обставина не підтверджена. Представник позивача за первинним позовом щодо навантажувача марки «KOMATSU WA 90-5» 2007 року випуску, просить стягнути з неї на користь позивача за первинним позовом половини його вартості у розмірі 11 000 грн, які вона нібито отримала від продажу цього транспортного засобу 14 липня 2022 року. Не заперечує тієї обставини, що згаданий навантажувач дійсно був придбаний у шлюбі за спільні кошти подружжя, однак цей транспортний засіб не є об`єктом спільної сумісної власності, що підлягає поділу, оскільки він не перебував у спільній власності подружжя на час припинення шлюбу, адже був проданий під час шлюбу за ініціативою позивача, який і отримав за нього кошти від покупця, що визнавав сам позивач за первинним позовом у судовому засіданні 09 жовтня 2023 року під час дачі пояснень. Щодо пропозиції представника позивача за первинним позовом про виділення у власність позивача за первинним позовом ОСОБА_1 причепа «ПГМФ 8304-02», 2017 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , вартістю 34 142 грн, та автомобіля марки «КАМАЗ 5410» вартістю 226 720 грн зі стягненням у якості компенсації половини їхньої вартості на користь ОСОБА_2 у розмірі 17 071, 00 та 113 360 грн відповідно, то вона не заперечує. Щодо вантажного автомобіля марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (V1N) НОМЕР_22 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , вартістю 588 411 грн, який було придбано у шлюбі 30 липня 2021 року і зареєстровано на неї, та який після розлучення, будучи об`єктом спільної сумісної власності подружжя, залишався у володінні та користуванні позивача за первинним позовом ОСОБА_1 , який підтвердив ту обставину, що цей автомобіль після розлучення перебував у м. Бровари по вул. Анатолія Луценка, даючи пояснення на запитання судді у судовому засіданні 20 березня 2024 року на 52 хвилині запису судового засідання, то вважає, що цей транспортний засіб підлягає поділу як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який на момент звернення до суду про поділ майна подружжя перебував у володінні та користуванні ОСОБА_1 і являвся їхньою спільною сумісною власністю. Саме ОСОБА_1 , а не нею, уже під час розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя (уточнена зустрічна позовна заява ОСОБА_2 з включенням цього автомобіля до обсягу спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу - подана до суду 14 липня 2023 року, тобто майже за півроку до моменту, коли ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи у своєму розпорядженні як сам автомобіль так і свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу (також видане на її шлюбне прізвище ОСОБА_18 ), використавши копію старого паспорта на ім`я ОСОБА_18 (який уже був недійсним з жовтня 2022 року в зв`язку із зміною нею прізвища) розпорядився даним транспортним засобом без її згоди на користь свого швагра (чоловіка його рідної сестри ОСОБА_19 ) - ОСОБА_11 , який в подальшому ще раз перереєстрував автомобіль на ОСОБА_13 , який є чоловіком рідної тітки по батькові ОСОБА_20 - ОСОБА_21 . З приводу таких неправомірних дій співвласника автомобіля ОСОБА_1 , який, володіючи даним спільним автомобілем близько двох років після розлучення, ніде не заявляючи про заволодіння нею чи іншими особами автомобілем марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, 29 грудня 2023 року без її відома за смішну ціну - 10 000 грн відчужив цей автомобіль третій особі, тому за її заявою органами поліції порушено кримінальне провадження за № 2024035530000033, копію витягу з ЄРДР було додано суду 19 червня 2024 року. Посилання представника позивача за первинним позовом на те, що даний транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні і на нього накладено арешт, а тому суд не вправі вирішувати долю цього майна у цивільному провадженні є особистим трактуванням закону представником позивача і не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Оскільки на момент подання цивільного позову про поділ майна подружжя даний автомобіль перебував у володінні та користуванні одного з подружжя, а саме ОСОБА_20 , тому подальше незаконне, без згоди іншого з подружжя розпорядження цим спільним сумісним майном подружжя на користь родича (швагра) ОСОБА_20 за «смішною» ціною у 10 000 грн, при дійсній вартості цього автомобіля у розмірі 588 411 гривень суперечить вимогам ст. 369 ЦК України та ст. 68 Сімейного Кодексу України, а отже вирішення питання про стягнення з іншого з подружжя, який недобросовісно розпорядився спільним майном без згоди іншого з подружжя, грошової компенсації за незаконно відчужений автомобіль не є перешкодою для визнання цього автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації половини вартості автомобіля на користь іншого з подружжя, який не давав згоди на розпорядження цим спільним майном. Щодо пропозиції представника позивача за первинним позовом по мировій угоді від 26 грудня 2022 року на суму 400 000 грн, яка ніби то укладена в інтересах подружжя та підлягає поділу між колишнім подружжям, то дана пропозиція є незаконною та такою, що не підлягає до задоволення судом, оскільки згадана мирова угода укладена після розлучення, а отже не може трактуватись як така, що укладена в інтересах сім`ї, а натомість укладена на виконання ОСОБА_1 своїх особистих зобов`язань на відшкодування збитків як винуватця дорожньо-транспортної пригоди при керуванні автомобілем марки «BMW 520D» у справі № 157/1413/22. Щодо автомобіля марки «BMW 520D», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_12 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 , який зазнав пошкоджень під час ДТП, вчиненої 07 липня 2021 року ОСОБА_1 , то повідомляє, що цей автомобіль під час шлюбу за їхні спільні кошти було повністю відремонтовано у м. Ковелі у майстра ОСОБА_22 . В подальшому без її згоди як другого співвласника ОСОБА_1 розпорядився цим спільним майном подружжя вартістю 530 610 грн, відчуживши автомобіль марки «BMW 520D» 06 жовтня 2022 року на користь третіх осіб (уже після розірвання шлюбу, інформацію про що відображено у відповіді № 31/3/48аз-2894-08-2023 від 27 червня 2023 року регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області), а тому просить стягнути з ОСОБА_1 половину його вартості на її користь в розмірі 265 305 гривень. А отже, з обсягу спільного сумісного майна подружжя просить суд виділити у її власність легковий автомобіль марки «BMW X1» 2012 року випуску, ІНТЗ НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 425 000, стягнувши з неї на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію в розмірі половини вартості цього автомобіля, в сумі 212 500 грн; у зв`язку з неподільністю транспортних засобів просить залишити у власності позивача за первинним позовом ОСОБА_1 причіп марки «ПГМФ 8304- 02», 2017 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , вартістю 34 142 грн та автомобіль марки «КАМАЗ 5410» вартістю 226 720 грн, стягнувши у якості компенсації на її користь половину їхньої вартості у розмірі 17 071 грн та 113 360 грн відповідно. У зв`язку з розпорядженням спільним сумісним майном подружжя з боку ОСОБА_1 на користь третіх осіб, яке здійснено ним після розлучення, без її згоди, всупереч вимогам ст. 369 ЦК України та ст. 68 СК України просить стягнути з ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя половину вартості наступних автомобілів: автомобіля марки «BMW 520D», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_12 , вартістю 530 610 грн, стягнувши з ОСОБА_1 половину його вартості на її користь в розмірі 265 305 грн; вантажного автомобіля марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_22 , вартістю 588 411 грн, стягнувши з ОСОБА_1 половину його вартості на її користь у розмірі 294 205 грн 50 коп.
Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Хомич Ю.В. позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві і письмових поясненнях адвоката Барського К.М.; щодо задоволення зустрічного позову не заперечили у частині поділу причепа із стягненням з позивача на користь відповідачки компенсації у розмірі 1/2 вартості цього транспортного засобу, у решті зустрічних позовних вимог просили відмовити.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні, крім того, пояснив, що автомобіль марки «BMW X1», який він просить залишити відповідачці та стягнути з неї компенсацію, був ним особисто відремонтований після ДТП за його кошти, у зв`язку з чим при визначені розміру компенсації за нього він просить стягнути витрати, понесені ним по ремонту цього транспортного засобу. Щодо автомобіля марки «BMW 520D», то після ДТП ремонт цього автомобіля був економічно не доцільний, залишки автомобіля він продав, а кошти використав в інтересах сім`ї, а тому відсутні підстави для стягнення з нього компенсації 1/2 вартості цього транспортного засобу. Крім того, на відшкодування шкоди внаслідок ДТП, що мала місце за участю цього автомобіля, ним було укладено мирову угоду, що затверджена судом, по якій страховій компанії сплачено 400 000 грн, та ці зобов`язання він просить врахувати при поділі спільного сумісного майна. Фронтальний навантажувач був проданий у період шлюбу, він отримав кошти від його реалізації, однак приніс їх додому по місцю їхнього з відповідачкою спільного проживання, поклав у тумбу, та після того їх не бачив. Автомобілі марки «КАМАЗ» та марки «Ford Transit Custom» були придбані ним особисто для здійснення підприємницької діяльності, а тому вони є його особистою власністю і поділу не підлягають. У придбані автомобіля марки «КАМАЗ» відповідачка участі взагалі не приймала, у тому числі фінансової. Кошти для придбання автомобіля марки «Ford Transit Custom» він позичив, про що свідчить відповідна надана ним позикодавцю розписка.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник – адвокат Дмитрук Л.І. позовні вимоги визнали частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, а саме не заперечили визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «BMW X1», залишити його у володінні відповідачки та стягнути з останньої на користь позивача компенсацію 1/2 його вартості, виходячи з тієї, що зазначена у повідомленні ТСЦ відповідно до договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, а в решті позову просили відмовити.
Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні, крім того пояснила, що спірну квартиру придбала за власні кошти, про що свідчить договір купівлі-продажу цієї квартири, на момент купівлі квартири з ОСОБА_3 не проживала однією сім`єю, останній лише час від часу приїжджав до неї з Київської області, де працював на будівництві, та вони зустрічалися як хлопець та дівчина. Кошти вона заощаджувала більше 20 років, періодично працювала на сезонних роботах в Польщі, Латвії, а також з 2002 року працювала у сфері освіти, з 2009 року - у ДПТНЗ «Камінь-Каширське ВПУ». У шлюбі ними було придбано автомобіль марки «BMW X1», навантажувач фронтальний марки «KOMATSU WA90-5», автомобіль марки «BMW 520D», автомобіль марки «КАМАЗ», автомобіль марки «Ford Transit Custom» та причіп. Фронтальний навантажувач був проданий у період шлюбу, гроші від його реалізації отримав позивач та їй не віддав, вони не були використані в інтересах сім`ї. Автомобіль марки «BMW 520D» після ДТП, винним у якій визнано позивача, був відремонтований, а тому вона просить стягнути з позивача на її користь 1/2 вартості цього транспортного засобу. Щодо укладеної за наслідками цієї ДТП мирової угоди про відшкодування потерпілим шкоди, що позивач її уклав самостійно, не в інтересах сім`ї, її згоди на укладення цієї угоди не запитував. Автомобіль марки «Ford Transit Custom» позивач реалізував без її згоди, незважаючи на те, що право власності було зареєстровано на неї, та за цим фактом порушено кримінальне провадження. Рішенням суду ухвалено витребувати цей автомобіль у третіх осіб, а тому вона просить цей автомобіль залишити позивачу, а на її користь стягнути компенсацію 1/2 вартості цього автомобіля. Автомобіль марки «КАМАЗ» та причіп придбані ними спільно у період шлюбу, та вона просить залишити їх у володінні позивача та стягнути на її користь компенсацією ? вартості цих транспортних засобів.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови належить задовольнити частково, зважаючи на таке.
Судом встановлено, що з 16 лютого 2021 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 вересня 2022 року, яке набрало законної сили 07 жовтня 2022 року, розірвано.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 333350714 від 24 травня 2023 року за позивачкою ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_23 ) зареєстровано право власності 30 квітня 2020 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1701242607214, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52114483 від 30.04.2020, приватний нотаріус Горбачук І.М., Камінь-Каширський районний нотаріальний округ, Волинська область; документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 417, виданий 30 квітня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Камінь-Каширського районного нотаріального округу Волинської області Горбачук І.М.
Як вбачається із зазначеного договору купівлі-продажу спірної квартири від 30 квітня 2020 року покупцем квартири є відповідачка ОСОБА_2 , договір підписано зі сторони продавців ОСОБА_5 та ОСОБА_23 , останньою, у тому числі і як представником ОСОБА_5 . 
Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при вирішенні майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, в період, протягом якого було придбане спірне майно.
Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Позивач не надав належних та достатніх доказів спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою у період з осені 2019 року до моменту реєстрації однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу 16 лютого 2021 року.
Під час розгляду справи не встановлено ведення спільного господарства, спільного бюджету, набуття майна за спільні кошти, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. 
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18), що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Місце проживання позивача та відповідачки протягом усього спірного періоду було зареєстроване за різними адресами.
Та обставина, що позивач, який, зі слів сторін, працював на будівельних роботах у Київській області, періодично відвідував відповідачку в місті Камені-Каширському, зокрема у вихідні дні, що остання не заперечувала під час судового розгляду, сама по собі не свідчить про факт проживання сторін однією сім`єю у період, зазначений у позовній заяві.
Не підтверджує такого факту і участь у ремонті спірної квартири працівників, які виконували роботи на прохання позивача та перебували з ним у трудових чи інших договірних відносинах. Зазначені обставини можуть свідчити лише про надання допомоги відповідачці у проведенні ремонту, але не є доказом існування між сторонами сімейних відносин у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України.
Крім того, свідки, які робили у спірній квартирі ремонт, не стверджували про факт спільного проживання позивача та відповідачки.
Так, свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що на прохання позивача ОСОБА_1 , з яким він познайомився в силу трудової діяльності по будівництву, робив приблизно у 2020, 2021 роках фасад спірної квартири, що знаходилася на 1 поверсі, тоді ж і познайомився з відповідачкою ОСОБА_24 , яка у цій квартирі жила. Ремонт проводив з ОСОБА_25 , питання щодо ремонту, а саме площа стін, об`єм роботи попереднього вони обговорили з ОСОБА_26 купував матеріали для проведення ремонту йому не відомо. Ремонтні роботи вони виконували близько одного тижня, відповідачка їм готувала їжу. Чи приїжджав протягом цього тижня ОСОБА_3 він не бачив. За ремонт гроші сплатила ОСОБА_14 , вона винесла їх йому та ОСОБА_27 на вулицю і передала.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що разом з позивачем працював на будівництві у Київській області. Крім того, на прохання останнього виконував роботи по будівництву гаража сторін, клав газосилікатні блоки. За виконані роботи кошти йому платив ОСОБА_1 . Роботи виконував двічі. Другий раз виконував роботи на прохання ОСОБА_1 , який пояснив, що ОСОБА_28 розбила його автомобіль, та знову треба будувати. Він був очевидцем того, як у 2019 році ОСОБА_1 , будучи на роботах у Київській області, говорив зі ОСОБА_28 по телефону. Остання приїжджала до ОСОБА_1 у Київ у 2020-2021 роках.
Періодичні зустрічі сторін, спільне проведення дозвілля чи відпочинку також не є достатніми та належними доказами проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки самі по собі не підтверджують наявності спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, ведення спільного господарства та спільного бюджету.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що спірна квартира була набута внаслідок спільної праці позивача та відповідачки, за рахунок їхніх спільних коштів. Відтак відсутні правові підстави для висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін.
Позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог щодо проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зокрема, матеріали справи не містять належних доказів того, що сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно планували та здійснювали витрати, несли спільні витрати на харчування та побутові потреби, набували майно для спільного користування, брали спільну участь у витратах на придбання, утримання та ремонт житла, а також були пов`язані взаємними правами та обов`язками, притаманними сімейним відносинам.
За відсутності таких доказів самі по собі періодичні зустрічі сторін, наявність між ними особистих стосунків, спільне проведення дозвілля чи надання один одному допомоги, у тому числі фінансової, не свідчать про проживання однією сім`єю у розумінні сімейного законодавства. Такі обставини не підтверджують наявності спільного побуту, ведення спільного господарства, спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сімейним відносинам, а тому не можуть бути підставою для поширення на спірне майно правового режиму спільної сумісної власності.
Свідок ОСОБА_29 у судовому засіданні пояснила, що до її сестри ще до одруження останньої приїжджав позивач, сторони зустрічалися, а у спірній квартирі почали разом проживати після одруження. 
Такі пояснення підтверджуються поясненнями у судовому засіданні свідка ОСОБА_30 , яка пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 проживала зі своїми батьками, які є її сусідами, а вже з лютого 2021 року вона її не бачила, а тому й запитала тоді у батьків про ОСОБА_28 і останні їй пояснили, що ОСОБА_28 вийшла заміж та пішла проживати у квартиру. У лютому 2021 року вона бачила, що до ОСОБА_28 за місцем проживання її у батьків приїжджав на автомобілі якийсь чоловік, але чи ночував останній, вона не знає. Ця дата їй запам`яталася тому, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася її внучка.
Свідок ОСОБА_31 у судовому засіданні пояснив, що у спірній квартирі виконував монтаж кухні, яку було замовлено у підприємця ОСОБА_32 . Остання й сплатила йому за ці роботи кошти. Щоразу, коли він приходив виконувати ці роботи, то двері йому відчиняла ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні пояснив, що у спірній квартирі ставив двері разом із ОСОБА_34 . У той день як приходили виконувати роботи, то двері їм відчиняла ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_35 у судовому засіданні пояснила, що допомагала своїй колезі ОСОБА_2 клеїти у спірній квартирі шпалери, на той час у квартирі також виконувалися й інші ремонтні роботи. ОСОБА_2 , як їй відомо зі слів останньої, квартиру купила приблизно у 2020 році. 
Поведінка позивача у спірних правовідносинах є суперечливою. З одного боку, він стверджує, що спірна квартира була придбана виключно за його власні кошти, а також що ремонт у ній було здійснено за його рахунок. З іншого боку, позивач обґрунтовує свої вимоги фактом спільного проживання з відповідачкою однією сім`єю у спірний період та просить визнати спірну квартиру об`єктом спільної сумісної власності. 
Під час розгляду цієї справи позивач звернувся у суд з позовом до продавців спірної квартири ОСОБА_23 та ОСОБА_5 , у якому просив стягнути з останніх безпідставно отримані ними від нього кошти.
Після допиту зазначених осіб у якості свідків у межах розгляду цієї справи, вказаний позов за заявою позивача ОСОБА_1 був залишений без розгляду. 
Таким чином, позивач одночасно посилається як на виключно особистий характер походження коштів, за які було придбано квартиру, так і на правовий режим спільної сумісної власності, що ґрунтується на спільності майнових інтересів сторін. 
Такі взаємовиключні доводи позивача ставлять під сумнів послідовність та добросовісність його правової позиції, пристосування до обставин справи залежно від необхідності обґрунтування заявлених вимог, що не відповідає принципу добросовісності учасників цивільного процесу.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що спірна квартира була придбана її сином ОСОБА_1 . Вона знайшла оголошення про продаж цієї квартири, після чого її оглянула, у подальшому домовлялася з продавцями про її купівлю, погоджувала ціну, передавала кошти ОСОБА_5 в якості завдатку, які їй надавав її син ОСОБА_1 . Останній на той час працював у Київській області на будівництві, розрахунки за квартиру проводилися в силу того, скільки син заробляв. Гроші за квартиру сплачувати частинами, як і домовилися з продавцями, гроші останнім син перераховував частинами, зокрема він перераховував гроші ОСОБА_23 . Після надання їй (свідку) ключа від спірної квартири, вона особисто виконувала у ній деякі роботи, пов`язані з ремонтом. Також роботи по ремонту спірної квартири організовував її син, наймав працівників для ремонту. На той час позивач та відповідачка вже проживали разом. Остання з`явилася вже тоді, коли у квартирі закінчували проводити ремонт. Проте всі гроші за спірну квартиру сплатив її син.
Свідок ОСОБА_36 у судовому засіданні пояснила, що вона та її чоловік ОСОБА_5 продали спірну квартиру, кошти за цю квартиру сплачував позивач ОСОБА_1 . Про продаж квартири вони зробили оголошення у соціальних мережах чи можливо у газеті. Разом з квартирою вони продали гараж, але документів на нього не було. Протягом року ОСОБА_1 перераховував їм кошти за квартиру частинами, точну ціну, за яку було продано квартиру, не пам`ятає, але 40 000 грн позивач перерахував їй, така сума коштів була зарахована на її картку, решту - її чоловікові. Це була усна домовленість про сплату коштів за квартиру протягом року. Мати позивача давала завдаток її чоловіку ОСОБА_5 і чоловік написав ОСОБА_1 розписку про отримання коштів. На той час вона працювала, а її чоловік займався бізнесом, у нього була ювелірна майстерня. Квартира не була готова до проживання і потребувала ремонту. Відповідачка ОСОБА_2 жодних коштів їй не давала, вона бачила її лише один раз у нотаріальній конторі. Зі слів її чоловіка ОСОБА_5 , їй відомо, що ОСОБА_1 повністю розрахувався за квартиру. Квартиру вони продавали з чоловіком ОСОБА_1 , а останній сплатив їм гроші, але договір оформили на відповідачку ОСОБА_2 . Під час оформлення договору купівлі-продажу квартири поведінка сторін була у нотаріуса як у чоловіка і дружини, позивач закохано дивився на відповідачку, вона подумала тоді, що відповідачка дружина позивача. ОСОБА_37 був у кабінеті нотаріуса під час підписання договору, але підпис у договорі ставила вона як продавець, яка діяла, крім того, також по довіреності від свого чоловіка на продаж квартири, та відповідачка. На кого саме як на покупця оформлювався договір купівлі-продажу квартири їй було все одно.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_23 , яка була його дружиною, однак вони розлучалися, продали квартиру у АДРЕСА_2 . Оголошення про продаж розмістили у газеті. Приблизно влітку 2019 року до нього звернулася мати позивача з приводу купівлі цієї квартири, повідомила, що квартиру хоче купити її син. Вона оглянула квартиру і розповіла по мобільному телефону сину, який вигляд має квартира. Договір купівлі-продажу квартири оформили весною 2020 року. Розрахунок за квартиру проводився декількома платежами, спочатку йому - 200 000 грн, інші суми точно не пам`ятає, а також були перераховані платежі його дружині. Кошти за квартиру надходили лиш від ОСОБА_20 . Мати останнього дала йому завдаток, після того він вже дав ключі від квартири. На той час вони з дружиною ОСОБА_23 у квартирі розпочали ремонт, але вирішили квартиру продати не завершивши цей ремонт. У нотаріуса під час оформлення договору купівлі-продажу він присутній не був, уповноважив на продаж квартири дружину ОСОБА_23 , надавши на її ім`я довіреність. Останні платежі за квартиру ОСОБА_37 перераховував його дружині, в якій сумі йому не відомо. Квартиру продали орієнтовно за 15 000 доларів, перший платіж йому передала мати позивача, а він їй написав розписку про отримання завдатку.
Згідно з розпискою від 29 серпня 2019 року ОСОБА_38 отримав частину грошей в сумі 200 000 грн від ОСОБА_6 від продажу квартири, залишок по виплаті 233 000 грн. 
Разом з тим, у п. 5.2. договору купівлі-продажу спірної квартири. укладено між ОСОБА_23 та відповідачкою, зазначається, що продавці підписанням цього договору підтверджують, що ознайомлені із заявою покупця, що він не одружений і кошти, за які він купує квартиру є його особистою власністю.
За таких обставин, зазначені пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_23 та ОСОБА_5 , а також вказана розписка, як і розписка від 08 липня 2019 року, згідно з якою ОСОБА_5 отримав від Дихтирука (так у документі) ОСОБА_39 аванс на квартиру в сумі 8 300 грн, та надані суду платіжні чеки, з яких вбачається, що ОСОБА_1 перераховував кошти ОСОБА_40 не свідчать про факт спільного проживання позивача та відповідачки однією сім`єю, а лише містять відомості про обставини придбання спірної квартири.
З урахуванням наведеного та виходячи із заявлених позивачем у цій справі позовних вимог суд не вбачає підстав для визнання спірної квартири як такої, що придбана під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та відповідно визнання її спільною сумісною власністю сторін.
Пояснення свідка ОСОБА_23 про те, що вона під час укладення договору спірної квартири у нотаріуса сприймала сторін як сім`ю ґрунтуються виключно на її особистому сприйнятті та припущеннях щодо характеру взаємовідносин між сторонами, і лише підтверджують обставини укладення договору купівлі-продажу, проте самі по собі не є належним і достатнім доказом факту спільного проживання позивача та відповідачки однією сім`єю.
Посилання позивача на те, що він сплатив кошти за квартиру, а право власності було оформлено на відповідачку, ще не доводить, що між сторонами існували сімейні відносини або що вони вели спільне господарство.
Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Для визнання осіб такими, що проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, недостатньо лише підтвердити фінансову участь у придбанні майна, оскільки необхідні й інші докази, які свідчать про фактичні сімейні відносини, а саме спільне проживання, ведення спільного побуту, наявність спільного бюджету, взаємні права та обов`язки, характерні для сім`ї, спільні витрати на утримання житла тощо в їх сукупності.
Тобто наведені позивачем обставини можуть бути одним із доказів, але самі по собі не є достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю.
Таким чином, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог про встановлення факту спільного проживання позивача з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спірної квартири спільною сумісною власністю сторін.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Отже, ст. 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), від 22 лютого 2022 року у справі № 642/8107/14-ц (провадження № 14-108звц21), від 14 лютого 2023 року у справі № 759/864/20 (провадження № 61-10998св21).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За час шлюбу сторонами було набуто у власність і вони цього не заперечують: навантажувач фронтальний марки «KOMATSU WA90-5», 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_3 , автомобіль марки «BMV Х1», 2012 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки «BMW 520D», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_7 , причіп «ПГМФ 8304-02», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_14 .
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_18 , відповідачка ОСОБА_18 є власником навантажувача фронтального марки «KOMATSU WA90-5», 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_3 .
З копії висновку експерта № 294 за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 28 квітня 2023 року вбачається, що середньостатистична вартість колісного транспортного засобу, а саме навантажувача марки «KOMATSU WA90-5», 2007 року випуску, тип палива – дизель, тип кузова – навантажувач фронтальний, об`єм двигуна 3300 куб.см станом на 27 квітня 2023 року складає 1045072,44 грн.
Разом з тим, з повідомлення ГУ Держпродспоживслужби у Волинській області від 30 червня 2023 року вбачається, що за ОСОБА_4 в управлінні була зареєстрована та знята з обліку сільськогосподарська техніка, а саме: навантажувач фронтальний марки «KOMATSU WA90-5», 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_3 , дата реєстрації 14 травня 2021 року та дата зняття з обліку 13 липня 2022 року.
Як вбачається також з пояснень сторін у судовому засіданні зазначений навантажувач було продано у період шлюбу.
У той же час, з пояснень позивача вбачається і те, що саме він отримав кошти від реалізації цього навантажувача у розмірі 30 000 доларів, але ці кошти приніс по місцю проживання відповідачки та остання їх забрала.
Відповідачка не визнала факту отримання від позивача коштів від реалізації навантажувача іншій особі.
Отже, судом встановлено, що грошові кошти від продажу спірного навантажувача фактично отримав позивач, про що останній у судовому засіданні не заперечив. Разом із тим позивач не надав належних та допустимих доказів того, що отримані кошти були використані ним в інтересах сім`ї або передані відповідачці.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідачки грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості спірного навантажувача є безпідставними, оскільки фактично він уже отримав кошти від його відчуження, у зв`язку з чим у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.
Згідно з інформацією НАІС ДДАІ МВС України за ОСОБА_1 28.10.2021 зареєстровано право власності на причіп «ПГМФ, 8304-02», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_14 , 07.05.2021 – на автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, н.з. НОМЕР_24 , і 06.07.2021 та перереєстровано 06.10.2022 (вартість 130 000 грн без ПДВ) автомобіль марки «BMW 520D», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_7 , та за ОСОБА_18 зареєстровано право власності 19.09.2021 на автомобіль марки «BMW X1», 2012 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , 30.07.2021 на автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, н.з. НОМЕР_5 .
Відповідно до копії свідоцтва серії НОМЕР_16 , витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 08 червня 2023 року за ОСОБА_4 ) зареєстровано право власності на автомобіль марки «BMW X1» 2012 року випуску, дата державної реєстрації за особою 19 вересня 2021 року.
Під час розгляду справи позивач не заперечив залишити у власності відповідачки автомобіль марки «BMW X1», 2012 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , яким вона користується і на цей час, а остання не заперечила залишити у власності позивача причіп «ПГМФ, 8304-02», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_14 .
Сторони також погодилися сплатити компенсацію різниці у вартості цих транспортних засобів.
Відповідно до копії довідки оцінювача від 27 квітня 2023 року середньоринкова вартість автомобіля марки «BMW Х1», 2012 року випуску, складає 445 410 грн.
У постанові Верховного Суду у складі ОП КЦС у справі 127/7029/15-ц зазначається, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 
У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22), зазначається, що визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, місцевий суд правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).
Таким чином, визначаючи розмір компенсації за належну частку в автомобілі марки «BMW Х1», 2012 року випуску, суд бере до уваги вартість, що визначена оцінювачем на час поділу у розмірі 445 410 грн, а не вартість, яка зазначена у повідомленні начальника ТСЦ МВС № 0743 від 23 червня 2023 року № 31/3/3692-19-2023 згідно з договором купівлі-продажу від 19.09.2021 у розмірі 425 000 грн і яку просила застосувати відповідачка, оскільки це вартість на час придбання автомобіля сторонами.
При визначенні розміру компенсації суд також не вбачає підстав для врахування вартості ремонту спірного автомобіля, про що просив позивач, у розмірі 75 000 грн, оскільки такий ремонт, згідно з матеріалами справи, був здійснений у період шлюбу сторін. При цьому позивач не довів, що зазначені витрати були понесені за рахунок його особистих коштів, та не в інтересах сім`ї, а виключно для задоволення особистих потреб відповідачки.
Під час шлюбу було придбано також автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, н.з. НОМЕР_6 , який є спільною сумісною власністю сторін.
Доводи позивача про те, що цей автомобіль придбаний ним особисто за кошти, які він отримав у позику, та для здійснення підприємницької діяльності належними та достатніми доказами не підтверджені.
Надана позивачем розписка про отримання коштів у позику сама по собі лише підтверджує, що такі кошти позивач отримав у позикодавця для придбання автомобілів,як про це у ній вказано, однак достовірно не свідчить, що позичені кошти були використані для цієї мети. 
Відповідно до висновку експертного дослідження від 28 червня 2023 року № 43, складеного судовим експертом Лук`янчуком О.С., середня ринкова вартість автомобіля марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , станом на 28 червня 2023 року становить 226 720 грн.
Відповідно до висновку експертного дослідження від 28 червня 2023 року № 45, складеного цим самим експертом, середня ринкова вартість причепа «ПГМФ 8304-02», 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_14 , станом на 28 червня 2023 року становить 34 142 грн.
Під час розгляду справи сторони погодилися з визначеною вартістю зазначених транспортних засобів, у зв`язку з чим суд бере її до уваги при ухваленні рішення та визначенні розміру компенсації.
Спірний автомобіль марки «BMW 520D», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу відповідно до положень статей 60, 70 Сімейного кодексу України.
Як встановлено судом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазначений транспортний засіб отримав пошкодження, однак позивач не довів належними та допустимими доказами, що він втратив повністю свою споживчу вартість або був фізично знищений.
Наданий суду наряд-замовлення (попереднє дефектування автомобіля після ДТП), виконаний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_41 , згідно з яким вартість відновлювального ремонту виявлених пошкоджень автомобіля після ДТП, що мала місце з вини позивача під час перебування сторін у шлюбі, становить 455 250 грн, сам по собі не є достатнім і беззаперечним доказом фізичного знищення транспортного засобу.
Як пояснила відповідачка, зазначений автомобіль був відремонтований у період шлюбу та фактично продовжує існувати як об`єкт цивільних прав.
Позивач, за яким зареєстровано право власності на цей автомобіль, не надав суду як його власник та володілець належних доказів того, що автомобіль не існує або є фізично знищеним, у зв`язку з чим підстави для визнання цього транспортного засобу таким, що вибув з обігу як об`єкт права власності, відсутні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль не вибув із цивільного обороту, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу на загальних підставах.
Щодо посилання позивача на те, що на виконання укладеної та затвердженої судом мирової угоди він сплатив страховій компанії 400 000 грн грошової компенсації в рахунок відшкодування завданої ДТП шкоди, а тому він просить врахувати цей борг при поділі спільного майна, то сам по собі факт перебування сторін у шлюбі на момент виникнення деліктного зобов`язання не є достатнім для покладення обов`язку з його виконання на іншого з подружжя або для віднесення такого зобов`язання до спільних боргів подружжя.
Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини самого позивача, та останнім не надано доказів того, що під час укладення мирової угоди та здійснення виплати 400 000 грн він діяв в інтересах сім`ї або що зазначене зобов`язання було спрямоване на задоволення спільних сімейних потреб подружжя.
Отже, сплачена позивачем сума 400 000 грн за мировою угодою у цьому випадку є наслідком його особистої цивільно-правової відповідальності та не підлягає врахуванню як спільне зобов`язання подружжя при вирішенні питання про поділ майна.
Відповідно до висновку експертного дослідження від 28 червня 2023 року № 44 судового експерта ОСОБА_42 середня ринкова вартість автомобіля марки «BMW 520D», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_7 , станом на 28 червня 2023 року становить 530 610 грн. 
Враховуючи принцип рівності часток подружжя у спільному майні, а також те, що автомобіль зареєстрований за позивачем і фактично перебуває у його володінні, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки грошову компенсація у розмірі 1/2 вартості цього автомобіля.
За час шлюбу сторонами також було набуто у власність автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, р.н.з. НОМЕР_5 .
Доводи позивача про те, що цей автомобіль придбаний ним особисто для здійснення підприємницької діяльності і тому є його особистою власністю достатніми та достовірними доказами не підтверджено.
Надана розписка, згідно з якою позивач отримав у ОСОБА_17 кошти у позику для придбання автомобілів марки «КАМАЗ» та марки «FORD TRANSIT CUSTOM» не є достатнім та достовірним доказом того, що такі кошти були використані на придбання цих автомобілів і що на них не поширюється режим спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 червня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_13 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Документавто», треті особи, які не заявляють самостійних вимого щодо предмета спору, ОСОБА_11 , Регіональний сервісний центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях, ОСОБА_1 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, що набрало законної сили 10 вересня 2025 року, та ухвали про виправлення описки від 24 жовтня 2025 року, суд встановив, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_43 та ОСОБА_1 набули у власність автомобіль марки «Ford», моделі «Transit Custom», 2018 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_22 , номерний знак НОМЕР_5 . Зазначений транспортний засіб 30.07.2021 був зареєстрований за ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів № 31/3/3/575-19-2023 від 08.06.2023 (т. 1, а.с. 34) та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1, а.с. 35). Факт набуття спірного транспортного засобу у спільну сумісну власність подружжя під час перебування у шлюбі визнається всіма учасниками, тому суд вважає цей факт встановленим. Крім того спростовується аргумент представника відповідача про те, що позивачка вважає автомобіль своєю особистою власністю. 22.12.2023 року між ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО» та ОСОБА_18 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8096/23/1/022753, згідно з яким останній придбав автомобіль марки «Ford», моделі «Transit Custom», 2018 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_22 , за ціною 10000 грн (т. 1, а.с. 20, 21).
Також встановлено, що 30 січня 2024 року визначено належного користувача спірним транспортним засобом, а саме ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною інформацією із сервісного центру (т. 1, а.с. 152-154).
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2024 за № 12024035530000033 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 , про те, що її транспортний засіб марки «Ford», моделі «Transit Custom», номерний знак НОМЕР_5 , яким користувався її колишній чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був без її доручення незаконно перереєстрований на ОСОБА_11 . Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18.03.2024 на автомобіль накладено арешт із забороною його відчуження, розпорядження та користування. Ухвала набрала законної сили 26.03.2024. При цьому 19.03.2024 відбулось відчуження транспортного засобу на ім`я відповідача ОСОБА_13 , присвоєно нові державні номери та видано свідоцтво про право власності на ТЗ. Цей факт підтверджується відповідною інформацією з реєстру НАІС НДАІ МВС України (т. 1, а.с. 36, 152-153).
Висновком почеркознавчої експертизи від 27.06.2024 № СЕ-19/103-24/5803-ПЧ, проведеної Волинським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в рамках вищезазначеного кримінального провадження, встановлено, що підпис розміщений в графі «Комітент (довірена особа) ОСОБА_18 » в акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 8096/23/1/022753 від 21.12.2023, та підпис розміщений у графі «Комітент ОСОБА_18 » у договорі комісії № 8096/23/1/022753 від 21.12.2023 – виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.
У зазначеному рішенні суду зазначається, що суд вважає доведеним той факт, що позивачка ОСОБА_2 не підписувала 21.12.2023 договір комісії та акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини.
Вказаним рішенням суду було ухвалено витребувати у ОСОБА_13 на користь ОСОБА_2 , автомобіль марки «Ford», моделі «Transit Custom», 2018 року випуску, та у ньому зазначено, що це рішення є підставою для внесення відповідних записів про державну реєстрацію права власності на автомобіль марки «Ford», моделі «Transit Custom», 2018 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_22 , за титульним власником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Таким чином, судом було встановлено, що автомобіль марки «Ford», моделі «Transit Custom», 2018 року випуску, набутий сторонами у шлюбі та є їх спільною сумісною власністю.
Також судом було встановлено, що спірний автомобіль вибув з володіння відповідачки без її згоди.
Відповідно до висновку експертного дослідження № 41 від 23 червня 2023 року судового експерта Лук`янчука О.С. ринкова вартість автомобіля марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, р.н.з. НОМЕР_5 , станом на 23 червня 2023 року становить 588 411 грн. 
Беручи до уваги вищезазначені обставини і те, що позивач не спростував факту його користування цим автомобілем, суд дійшов висновку, що вимоги відповідачки про стягнення з нього грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості цього автомобіля належить задовольнити, а за позивачем визнати на цей автомобіль право власності.
Доводи позивача про те, що автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, р.н.з. НОМЕР_5 , не може бути об`єктом поділу, оскільки на нього накладений арешт у кримінальному провадженні, є безпідставним, оскільки у цьому випадку цей автомобіль вищезазначеним рішенням суду витребувано у третьої особи на користь відповідачки, ним користується позивач та він є спільним сумісним майном сторін як подружжя. 
Таким чином, належить у власності ОСОБА_1 залишити автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, н.з. НОМЕР_6 , та причіп «ПГМФ 8304-02», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_14 , у власності ОСОБА_2 - автомобіль марки «BMW X1», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , а також визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, н.з. НОМЕР_5 , та стягнути з останнього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці у вартості транспортних засобів у розмірі 467 236 грн 50 коп (226720/2 (113 360) + 34142/2 (17 071) + 530610/2 (265305) + 588411/2 (294205,50) = 689 941,50 (розмір компенсації, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки) - 445 410/2 = 222705 (розмір компенсації, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача).
Керуючись ст. ст. 10-13, 76 - 83, 89, 90, 95, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, суд 

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці у вартості транспортних засобів у розмірі 467 236 (чотириста шістдесят сім тисяч двісті тридцять шість) гривень 50 копійок.
Залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль марки «BMW X1», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 . 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «FORD TRANSIT CUSTOM», 2018 року випуску, н.з. НОМЕР_5 .
Залишити у власності ОСОБА_1 автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1992 року випуску, н.з. НОМЕР_6 , та причіп «ПГМФ 8304-02», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_14 .
У решті позову ОСОБА_1 відмовити.
У решті зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/. 

Головуючий: 	  	О.В. Антонюк