справа № 758/9616/14-ц
провадження № 22-ц/824/3553/2026
головуючий у суді І інстанції Петров Д.В. 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Журби С.О., Борисова О.В. 
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільськогорайонного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року у цивільній справі за заявою Державної іпотечної установи, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про заміну сторони шляхом заміни стягувача його правонаступником,
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Державна іпотечна установа звернулася до Подільського районного суду м. Києва з заявою про заміну сторони шляхом заміни стягувача його правонаступником.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 19 серпня 2015 року Подільським районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі № 758/9616/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до позичальника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно даного рішення суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №44-04-И від 01.07.2004 року, що включає в себе: 13 838,37 доларів США, що станом на 19.08.2015 року еквівалентно 305 648 гривень 08 копійок - строкова заборгованість по кредиту; 4 953,94 доларів США, що станом на 19.08.2015 року еквівалентно 109 417 гривень 67 копійок - прострочена заборгованість по кредиту; 131,55 доларів США, що станом на 19.08.2015 року еквівалентно 2 905 гривень 54 копійки - строкова заборгованість по відсоткам, 10 636,23 доларів США, що станом на 19.08.2015 року еквівалентно 234 922 гривні 41 копійка - прострочена заборгованість по відсоткам, 16 638 гривень 56 копійок - прострочена заборгованість по комісії, 498 886 гривень 69 копійок - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та щомісячної комісії, а також за кредитним договором №333-04-Ип від 29.01.2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,2 кв. м., житловою площею 29,60 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом визнання за публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» права власності, за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на вказане майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати в розмірі по 1 948 гривень 80 копійок (одна тисяча дев`ятсот сорок вісім гривень вісімдесят копійок) з кожного.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не підлягає виконанню.
11 лютого 2015 року між ДІУ та Банком укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-В.
Відповідно до п.1.1 Договору Сторони уклали цей Договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно Договору застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015, що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань Первісного кредитора (позичальника) за Кредитним договором № 44-04-И від 01.07.2004.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Первісний кредитор (за Договором Первісний кредитор виступає Банк) відступає, а Новий кредитор (за Договором виступає ДІУ) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаних у додатках до цього Договору.
Згідно інформації, яка міститься під порядковим номером 201 Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015р. ОСОБА_2 є боржником за Кредитним договором №44-04-И від 01.07.2004р. Згідно Іпотечного договору № б/н від 19.07.2004 майновим поручителем за основним зобов`язанням виступає ОСОБА_2 . Згідно Договору поруки № 44-04-П1 від 01.07.2004 поручителем боржника є ОСОБА_1 .
Відповідно до п.2.1. Договору пункт 1.2 цього Договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення Первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після наставання сукупності обставин визначених пп. 2.1.1 Договору, та однієї з обставин визначеної пп. 2.1.2 цього Договору або 2.1.3 цього Договору або 2.1.4 цього Договору.
За таких обставин, існують підстави для заміни сторони шляхом заміни стягувача його правонаступником.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року заяву Державної іпотечної установи, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про заміну сторони шляхом заміни стягувача його правонаступником - задоволено.
3амінено стягувача за судовим рішенням у цивільній справі № 758/9616/14-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині кредитного договору № 44-04-И від 01.07.2004 на Державну іпотечну установу.
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити постанову, якому у задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскільки матеріали справи не містять копію виконавчого листа, відсутні відомості про дату його видачі, питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не порушено, доказів, що таке поновлення мало місце не надано, а судове рішення в справі набрало законної сили 05.10.2015, то строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив у жовтні 2018 року, а правонаступник стягувача може звернутися до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження в межах строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Крім того, повідомляє, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 не відомо хто є правонаступником ОСОБА_2 
20 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державної іпотечної установи, у якому представник ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
28 квітня 2026 року від представника ОСОБА_1  - ОСОБА_5 надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 28 квітня 2026 року, у зв`язку із смертю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .
Судом апеляційної інстанції була задоволена заява та відкладено розгляд справи на 02 червня 2026 року.
У судовому засіданні 02 червня 2026 року представник Державної іпотечної установи - Мельниченко Анатолій Васильович був присутній в режимі відео конференції, заперечував проти доводів апеляційної скарги, та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. 
У судове засідання призначене на 02 червня 2026 року представник  ОСОБА_1  не з`явився.
Колегія суддів враховує, що учасники справи реалізували свої процесуальні права шляхом подання письмових заяв по суті спору, зокрема апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та інших процесуальних документів, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до положень статей 223, 372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає її апеляційному розгляду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Разом з тим частина друга вказаної статті передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тобто, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі №359/6678/19, провадження № 61-17877св23).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
При постановленні ухвали судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2015 року Подільським районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі № 758/9616/14-ц за позовом Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» до позичальника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно даного рішення суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №44-04-И від 01.07.2004 року, що включає в себе: 13 838,37 доларів США, що станом на 19.08.2015 року еквівалентно 305 648 гривень 08 копійок - строкова заборгованість по кредиту; 4 953,94 доларів США, що станом на 19.08.2015 року еквівалентно 109 417 гривень 67 копійок - прострочена заборгованість по кредиту; 131,55 доларів США, що станом на 19.08.2015 року еквівалентно 2 905 гривень 54 копійки - строкова заборгованість по відсоткам, 10 636,23 доларів США, що станом на 19.08.2015 року еквівалентно 234 922 гривні 41 копійка - прострочена заборгованість по відсоткам, 16 638 гривень 56 копійок - прострочена заборгованість по комісії, 498 886 гривень 69 копійок - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та щомісячної комісії, а також за кредитним договором №333-04-Ип від 29.01.2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,2 кв. м., житловою площею 29,60 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом визнання за публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» права власності, за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на вказане майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати в розмірі по 1 948 гривень 80 копійок (одна тисяча дев`ятсот сорок вісім гривень вісімдесят копійок) з кожного.
Рішення суду містить застереження в частині звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не підлягає виконанню.
11 лютого 2015 року між ДІУ та Банком укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-В.
Відповідно до п.1.1 Договору Сторони уклали цей Договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно Договору застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015, що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань Первісного кредитора (позичальника) за Кредитним договором № 44-04-И від 01.07.2004.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Первісний кредитор (за Договором Первісний кредитор виступає Банк) відступає, а Новий кредитор (за Договором виступає ДІУ) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаних у додатках до цього Договору.
Згідно інформації, яка міститься під порядковим номером 201 Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015р. ОСОБА_2 є боржником за Кредитним договором №44-04-И від 01.07.2004р. Згідно Іпотечного договору № б/н від 19.07.2004 майновим поручителем за основним зобов`язанням виступає ОСОБА_2 . Згідно Договору поруки № 44-04-П1 від 01.07.2004 поручителем боржника є ОСОБА_1 .
Відповідно до п.2.1. Договору пункт 1.2 цього Договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення Первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після наставання сукупності обставин визначених пп. 2.1.1 Договору, та однієї з обставин визначеної пп. 2.1.2 цього Договору або 2.1.3 цього Договору або 2.1.4 цього Договору.
Задовольняючи заяву про заміну сторони шляхом заміни стягувача його правонаступником, суд першої інстанції виходив з того, що посилання заінтересованої особи боржника ОСОБА_1 про те, що стягувачем ймовірно було пропущено строк для пред`явлення вищевказаного судового рішення до виконання, а питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не порушено, суд до уваги не бере, оскільки дані обставини не мають вирішального впливу на розгляд даної заяви, яка стосується заміни стягувача та яка допускається на будь-якій стадії процесу.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява Державної іпотечної установи, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про заміну сторони шляхом заміни стягувача його правонаступником підлягає задоволенню.
З висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ ФК «Стандарт Кепітал» колегія суддів погоджується з таких підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що 11 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до умов якого до Державної іпотечної установи перейшли права вимоги за кредитним договором № 44-04-И від 01 липня 2004 року, укладеним із ОСОБА_2 , а також права за договорами забезпечення виконання зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року та додатку до нього, право вимоги за кредитним договором № 44-04-И від 01 липня 2004 року перейшло від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до Державної іпотечної установи.
Таким чином, відбулася заміна кредитора у матеріальних правовідносинах, що є підставою для процесуального правонаступництва.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення зазначеної статті застосовуються також у випадку необхідності заміни стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, а тому заміна стягувача є неможливою, колегія суддів відхиляє.
Предметом розгляду у даній справі є питання наявності правонаступництва між первісним кредитором та особою, яка заявляє вимогу про заміну сторони, а не питання дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.
При цьому питання щодо можливості пред`явлення виконавчого документа до виконання, наявності підстав для поновлення відповідного строку або наслідків його пропуску можуть бути предметом оцінки під час вирішення питань, пов`язаних із виконанням судового рішення, однак самі по собі не спростовують факту переходу права вимоги до нового кредитора.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про смерть ОСОБА_2 .
Заміна стягувача у даному випадку обумовлена переходом права вимоги від первісного кредитора до його правонаступника та не пов`язана із заміною боржника у справі. Встановлення кола спадкоємців померлого боржника не впливає на вирішення питання щодо наявності чи відсутності правонаступництва на стороні кредитора.
Інших доводів, які б спростовували встановлений судом першої інстанції факт переходу права вимоги від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до Державної іпотечної установи, апеляційна скарга не містить.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, належним чином дослідив подані докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про заміну стягувача його правонаступником.
Крім того, колегія суддів враховує, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року прямо встановлено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.
Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства (у редакції Закону України від 16.09.2020 року № 895-IX) Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу, тобто 21.04.2021 року. 13.04.2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», відповідно до пункту 2 розділу ІІ якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.
Також 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», яким внесла зміни до Кодексу України з процедур банкрутства у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» та абзац четвертий пункту 2 виклала в такій редакції: «Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу».
Закони України від 13 квітня 2021 року № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та № 1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» набрали чинності 23 квітня 2021 року. Відповідно до цих законів Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21.04.2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23.04.2021 року до 23.09.2021 року.
Таким чином, враховуючи, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність 23.09.2021 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року підлягало примусовому виконанню лише після 23.09.2021 року.
Даних про отримання позивачем виконавчого листа або звернення вказаного рішення суду до примусового виконання матеріали справи не містять.
Отже, до припинення дії мораторію примусове виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки було законодавчо обмежене.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання безумовно сплив у жовтні 2018 року, є необґрунтованими, оскільки не враховують встановленої судовим рішенням заборони на його виконання протягом дії мораторію.
Крім того, у пункті 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, доповненого згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-IX, який набрав чинності 26 березня 2022 року, визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та триває дотепер.
У пунктах 47 і 48 постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 260/2595/22 зазначено, що особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом № 1404-VIII як спеціальним нормативно-правовим актом, у цьому випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Тому навіть з урахуванням доводів апеляційної скарги відсутні підстави вважати, що право на виконання судового рішення остаточно втрачено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді О.В. Борисова 

С.О. Журба