ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
09 червня 2026 року
м. Харків
справа № 638/12641/21
провадження № 22-ц/818/1809/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Салтівської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 січня 2023 року, постановлене під головуванням судді Цвірюка Д.В., -
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року Салтівська окружна прокуратура міста Харкова в інтересах Харківської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 січня 2023 року позов задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергія Володимировича про державну реєстрацію, індексний номер: 47711832, об`єкт нерухомого майна №1869055663101, а саме: квартири АДРЕСА_1 з одночасним припиненням права власності. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 12 липня 2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №847. Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та складається з квартири АДРЕСА_2 , та передати її у власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. Витребувано квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м, від добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 24 674 гривень 85 копійок, стягнувши по 12 337 гривень 42 копійки з кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі; вирішити питання розподілу судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; ОСОБА_4 зазначає, що він є правонаступником ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та добросовісним набувачем спірної квартири. ОСОБА_4 вважає, що єдиною можливою правовою підставою для витребування у нього спірної квартири є вимоги п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України. При цьому позивач має довести факт набуття права власності та володіння спірним майном та факт вибуття з його власності (володіння) поза його волею. Разом з тим Харківська міська рада не набула права власності на вказану квартиру, спадщина відумерлою не визнана. Тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право власності на спірну квартиру за відповідачами було зареєстровано з порушенням вимог законодавства, а отже наявні правові підстави для скасування такої реєстрації та передачі майна у власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42019221040000093 від 26.07.2019 року за ознаками складу злочинів передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.3 ст.357 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, наявного в матеріалах справи.
Згідно даних приватизаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.01.2000 року, виданого Харківським міським центром державного житлового фонду (реєстраційний №1-00-144458-ц1), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належала квартира АДРЕСА_2 .
Згідно актового запису про смерть №6558 від 27.04.2018 року, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_5 , яка проживала у квартирі АДРЕСА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №53504409 від 01.10.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. у Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу №63075075 щодо ОСОБА_5 .
Із відповіді ПН ХМНО Клопотова С.Д. вбачається, що вказану спадкову справу заведено на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини ОСОБА_5 за законом.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2021 року, Державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергієм Володимировичем 10.07.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію, індексний номер: №47711832, об`єкту нерухомого майна № 1869055663101 (номер запису про право власності №32331439), а саме: квартира АДРЕСА_1 , а також внесені відомості про право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ).
Підставою виникнення права власності був технічний паспорт б/н виданий 02.07.2019 року ТОВ «Лімінгтон» та свідоцтво про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_2 від 17.01.2000 року, видане Харківським міським центром державного житлового фонду.
Згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В. 12.07.2019 року посвідчено договір купівлі-продажу №847. 
За змістом вказаного договору ОСОБА_1 продав зазначену квартиру ОСОБА_2 . 
Згідно пункту 3 договору, продаж квартири вчинено за 650 000 грн.
Зі змісту договору убачається, що квартира належить продавцю на піставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, 17 січня 2000 року, реєстраційний № 1-00-144458-ЦІ.
На підставі цього договору приватним нотаріусом 12.07.2019 року прийнято рішення з індексним №47755608 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на згадану квартиру (номер запису про право власності 32371704).
Як на підставу позовних вимог на те, що Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №42019221040000093 від 26.07.2019 року за ознаками складу злочинів передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.3 ст.357 КК України встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що згідно даних приватизаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.01.2000 року, виданого Харківським міським центром державного житлового фонду ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належала квартира АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 , яка проживала у квартирі АДРЕСА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В день смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина за її останнім місцем проживання у вищевказаній квартирі, в якій вона була зареєстрована. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. у Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу №63075075 щодо ОСОБА_5 . Вказану спадкову справу заведено на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини ОСОБА_5 за законом. Допитаний, в ході досудового розслідування кримінального провадження №42019221040000093 від 26.07.2019 року, ОСОБА_3 пояснив, що не мав родинних зав`язків з померлою та разом з нею не проживав, а заяву про прийняття спадщини подав так як вважав, що будучи її знайомим має право на спадкування. Державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергієм Володимировичем 10.07.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_2 , а також внесені відомості про право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 . Підставою виникнення права власності був технічний паспорт б/н виданий 02.07.2019 року ТОВ «Лімінгтон» та свідоцтво про право власності на житло, видане Харківським міським центром державного житлового фонду. Зазначає, що державний реєстратор прийняв оспорюване рішення, оскільки здійснив реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 без попередньої перевірки прав заявника за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Допитаний в ході досудового розслідування реєстратор Богославець С.В. пояснив, що він в порушення вимог Порядку №1127, знаходячись не на робочому місці отримав від раніше незнайомої жінки та чоловіка документи на квартиру, в подальшому самостійно сформував заяву від імені ОСОБА_1 та здійснив державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 без попередньої перевірки прав заявника за КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Також, ОСОБА_6 пояснив, що оригінал відповідної реєстраційної справи ним не передано суб`єкту, що здійснює зберігання реєстраційних справ та знайти його він не може. Таким чином, вважає, що державна реєстрація права приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна підлягає скасуванню. В подальшому, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В. 12.07.2019 року посвідчено договір купівлі-продажу №847. За змістом вказаного договору ОСОБА_1 продав означену квартиру ОСОБА_2 . Згідно пункту 3 договору, продаж квартири вчинено за 650 000 грн. На підставі цього договору приватним нотаріусом 12.07.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на згадану квартиру. Допитаний в ході досудового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що ніколи не був власником квартири АДРЕСА_2 , як здійснювалась реєстрація вказаної квартири йому не відомо. Також, ОСОБА_1 пояснив, що він, на прохання своєї знайомої, лише виступив в ролі продавця зазначеної квартири при укладенні договору купівлі-продажу. Таким чином, позивач зазначає, що оскільки, ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в установленому законом порядку не набув, отже, не мав відповідних повноважень щодо розпорядження майном, як наслідок, здійснений ним правочин купівлі-продажу має бути визнаний недійсним. Зазначає, що оскільки Харківська міська рада не є стороною спірного правочину, вимога про визнання цього договору недійсним пред`являється без вимоги про застосування наслідків його недійсності у вигляді вимоги про повернення майна, а в комплексі з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Також вказує, що Харківська міська прокуратура №4 листом від 18.11.2020 року повідомила Харківську міську раду про наявність порушень інтересів територіальної громади та необхідність у зв`язку з цим, звернення до суду з цивільними позовами. Проте, до теперішнього часу Харківською міською радою так і не вжито відповідних заходів. Вищевказане свідчить про невиконання уповноваженим органом – Харківською міською радою своїх повноважень та є підставами для представництва інтересів держави органами прокуратури в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». На підставі викладеного позовну заяву просив задовольнити у повному обсязі. Скасувати рішення державного реєстратора КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець С.В. про державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 з одночасним припиненням права власності, визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 12.07.2019 року ПНХМНО Єніною Л.В., за змістом якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті ОСОБА_7 та складається з квартири АДРЕСА_2 відумерлою, та визнати право власності на вказану квартиру за територіальною громадою м.Харкова в особі Харківської міської ради, витребувати квартиру АДРЕСА_2 від добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У справі, яка переглядається, Салтівська окружна прокуратура міста Харкова в інтересах Харківської міської ради звернулася до суду з позовом до відповідачів, у якому просила: скасувати рішення державного реєстратора КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець С.В. про державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 з одночасним припиненням права власності, визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 12.07.2019 року ПНХМНО Єніною Л.В., за змістом якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті ОСОБА_7 та складається з квартири АДРЕСА_2 відумерлою, та визнати право власності на вказану квартиру за територіальною громадою м.Харкова в особі Харківської міської ради, витребувати квартиру АДРЕСА_2 від добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради.
Правовідносини, щодо спадкування в основному регулюються главою 86 ЦК України.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Однак, положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258–1265). Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Відтак, законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця. Право підтверджуючим документом на спадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України «Про нотаріат»). Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом. 
Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Відтак у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.
Зокрема, частини перша та друга статті 1277 ЦК України в редакції, чинній на час подання позову до суду, визначає, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час подання позову до суду).
Однак відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.
Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).
Відповідно до положення глави дев`ятої розділу IV ЦПК України справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.
За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.
Розглядаючи проблему застосування цивільного та цивільного процесуального законодавства при визнанні спадщини відумерлою з точки зору процедур розгляду таких справ та способу захисту інтересу територіальної громади на спадкове майно, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 року у справі № 461/12525/15-ц дійшла до наступних висновків.
Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі ж права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади.
Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України , якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.
Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2021 року, Державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергієм Володимировичем 10.07.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію, індексний номер: №47711832, об`єкту нерухомого майна № 1869055663101 (номер запису про право власності №32331439), а саме: квартира АДРЕСА_1 , а також внесені відомості про право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ).
Підставою виникнення права власності був технічний паспорт б/н виданий 02.07.2019 ТОВ «Лімінгтон» та свідоцтво про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_2 від 17.01.2000, видане Харківським міським центром державного житлового фонду.
12.07.2019 року укладено договір купівлі - продажу, за яким ОСОБА_1 , продав ОСОБА_2 спірну квартиру  АДРЕСА_2 .
Зі змісту договору убачається, що квартира належить продавцю на піставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, 17 січня 2000 року, реєстраційний № 1-00-144458-ЦІ.
Договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 12.07.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №847. 
Даний договір не розірваний та не визнаний недійсним.
Тобто відповідач ОСОБА_2 набув право власності на спірну квартиру за відплатним договором у відповідності до вимог чинного законодавства.
Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.
Стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
Проаналізувавши зміст законодавчих норм у системі з установленими судами правовідносинами, судова колегія вважає, що у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.
Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».
Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.
Стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.
Судова колегія вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.
Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, в постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) та в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18.
Відтак за встановлених фактичних обставин у цій справі при відчуженні спадкового майна територіальна громада має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги територіальної громади про визнання спадщини відумерлою та передачу її позивачу задоволенню не підлягають.
З огляду на зазначене судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Щодо витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 388 ЦК України) судова колегія зазначає наступне.
Згідно із ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За приписами статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, у всіх інших випадках інтереси добросовісного набувача захищаються, тобто, власник не вправі вимагати повернення свого майна.
При цьому суд констатує, що, з врахуванням положення статті 204 Цивільного кодексу України, встановлюється презумпція правомірності правочину за певних умов, а саме: а) якщо недійсність правочину не встановлена законом; б) якщо правочин не визнаний судом недійсним.
Вирішуючи питання, пов`язані з розмежуванням добросовісного і недобросовісного набувача, слід враховувати положення ст. 330 ЦК України, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано у нього. Зокрема, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не має права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.
За змістом ч.5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в т. ч. про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для витребування у нього майна. Наявність у діях власника волі на передачу майна виключає можливість його витребування у добросовісного набувача.
Судом встановлено, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу, продавець відповідно до п. 5 Договору, підтвердив належність йому квартири, відсутність судових спорів щодо неї, відсутність заборони продажу, а також підтверджував достовірність поданих документів про право власності на відчужувану квартиру. Відповідно, ОСОБА_1 мав зареєстроване право власності, на підтвердження чого під час підписання договору, ОСОБА_2 було надано правовстановлюючі документи на квартиру, а саме витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Покупець оглянув надані Продавцем документи, пересвідчився в належності квартири ОСОБА_1 . Крім того, нотаріусом, який посвідчував правочин, було належним чином перевірено належність відповідачу квартири, що підтвердило наявність у нього права власності на нерухоме майно.
Набувач за договором купівлі- продажу сплатив обумовлену суму. 
Доказів, що вартість квартири не відповідає реальній вартості, матеріали справи не містять.
Крім того колегія суддів зазначає, що з часу набуття спірної квартири у власність 12.07.2019 року, ОСОБА_2 залишиився її власником до своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_5 , що також підтверджує добросовісність набуття і володіння ним зазначенним майном.
Тому підстав вважати, що ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем, колегія суддів не вбачає. Позивач також не заперечує, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири.
Колегія суддів також зазначає, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуальновизначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України).
Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).
З матеріалів справи вбачається, що позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з його володіння, а тому у нього немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача.
За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для витребування майна у добросовісного набувача на користь Харківської міської ради.
У зв`язку із відсутністю підстав для витребування квартири у добросовісного набувача, також немає підстав і для скасування державної реєстрації права власності на цю квартиру.
Тому рішення суду підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_2  підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог Салтівської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 січня 2023 року – скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог Салтівської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:         О.В. Маміна
Судді:  Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова