Справа № 127/40829/25
Провадження № 2/127/9901/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руснакова Т.А., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які визначенні рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.
Після розірвання шлюбу судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2017 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання спільної дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розмір аліментів визначено як 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Позивач зазначає, що після ухвалення зазначеного судового наказу його сімейний та матеріальний стан істотно змінився, у зв`язку з чим виконання рішення суду у первісно визначеному розмірі стало для нього фінансово обтяжливим.
Так, 21 березня 2024 року позивач уклав новий шлюб із ОСОБА_5 . Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 .
Позивач зазнає, що його дружина на даний час не здійснює трудову діяльність, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та фактично не має самостійного доходу, у зв`язку з чим перебуває на його утриманні.
Окрім цього, позивач вказує на наявність інших осіб, яких він утримує. Зокрема, йдеться про його батьків пенсійного віку. Мати позивача ОСОБА_7 має інвалідність ІІІ групи, що, на думку позивача, додатково збільшує фінансове навантаження на нього як на особу, яка забезпечує їх матеріальну підтримку.
Позивач також посилається на те, що він є офіційно працевлаштованим, однак рівень його доходів, з урахуванням утримання двох дітей, дружини та батьків, не дозволяє йому належним чином виконувати раніше встановлений розмір аліментних зобов`язань без істотного погіршення власного матеріального становища.
Крім того, судовим наказом Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2025 року з позивача додатково стягуються аліменти на утримання ще однієї дитини — сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів. Таким чином, позивач вказує, що на даний час він одночасно виконує аліментні зобов`язання щодо двох неповнолітніх дітей від різних шлюбів, що істотно впливає на його фінансове навантаження.
На думку позивача, вказані обставини у своїй сукупності свідчать про істотну зміну його сімейного та матеріального стану після ухвалення судового наказу від 24 листопада 2017 року, що відповідно до положень статей 180, 182, 192 Сімейного кодексу України є підставою для перегляду розміру аліментів.
Позивач посилається на те, що відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом, може бути змінений у разі зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення їхнього здоров`я, а також в інших випадках, передбачених законом.
Також позивач зазначає, що згідно з правовими висновками, викладеними у судовій практиці Верховного Суду, зміна сімейного стану платника аліментів, у тому числі поява нових утриманців, може бути підставою для зміни способу та розміру стягнення аліментів.
У позовній заяві позивач просить суд зменшити розмір аліментів, визначених судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2017 року, та визначити їх у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.
26.02.2026 року ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Сичука М.М. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
Відповідачка не скористалася наданим їй процесуальним законодавством правом на подачу до суду відзиву на позов у встановлені законом строки.
25.02.2026 року на підставі ухвали суду підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначити справу до судового розгляду по суті.
Представник позивач адвокат Руснакова Т.А, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
У поданому клопотанні зазначено, що відповідач та її представник ознайомлені з матеріалами справи, доказами, наданими позивачем, та не заперечують проти розгляду справи за їх відсутності.
Відповідач у клопотанні також звертає увагу на необхідність врахування судом принципу забезпечення найкращих інтересів дітей при вирішенні спору щодо зміни розміру аліментів, а також просить здійснювати розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Суд, перевіривши наведене клопотання, дійшов висновку про можливість його задоволення та проведення судового розгляду за відсутності відповідача та її представника відповідно до положень статті 211 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, подані письмові докази, пояснення сторін та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статей 76–81 ЦПК України, встановив наступні фактичні обставини та правовідносини.
Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.
Після розірвання шлюбу судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2017 року з позивача стягнуто аліменти на утримання дитини сторін — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Надалі встановлено, що позивач перебуває у новому шлюбі з ОСОБА_5 , який укладено 21 березня 2024 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, долученим до матеріалів справи.
У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, наданим суду.
Судом також встановлено, що дружина позивача на час розгляду справи перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має самостійного доходу, у зв`язку з чим фактично перебуває на утриманні позивача.
Крім того, позивач посилається на наявність інших осіб, яких він утримує, а саме батьків пенсійного віку. Зокрема, мати позивача ОСОБА_7 має інвалідність ІІІ групи, що підтверджує підвищене фінансове навантаження на позивача як особу, яка здійснює її матеріальне забезпечення.
Окремо суд враховує, що позивач є офіційно працевлаштованим, однак розмір його доходу, як він зазначає, є обмеженим та використовується для забезпечення утримання двох неповнолітніх дітей, дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також батьків пенсійного віку, один із яких має інвалідність.
Також встановлено, що судовим наказом Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2025 року з позивача додатково стягуються аліменти на утримання ще однієї дитини — ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу).
Таким чином, на час звернення до суду позивач виконує аліментні зобов`язання щодо двох неповнолітніх дітей, народжених у різних сімейних відносинах, що об`єктивно збільшує його фінансове навантаження.
Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Як передбачено ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Згідно ч. 1ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Виходячи зі змісту ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.
У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів.
Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Також, згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Оцінюючи доводи позивача про істотне погіршення його матеріального стану, суд виходить з того, що сам факт народження у платника аліментів іншої дитини та виникнення нових сімейних обов`язків не є автоматичною підставою для зменшення розміру аліментів, а підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами щодо доходів, витрат та реальної платоспроможності особи.
Судом встановлено, що позивач має стабільне джерело доходу у вигляді офіційного працевлаштування, однак доказів істотного та документально підтвердженого зменшення його доходів або настання обставин, які повністю унеможливлюють виконання попереднього розміру аліментних зобов`язань, до матеріалів справи не надано.
Разом із тим суд враховує, що на утриманні позивача перебувають двоє неповнолітніх дітей, а також непрацездатні члени сім`ї, що відповідно до статті 182 СК України є обставинами, які підлягають обов`язковому врахуванню при визначенні та зміні розміру аліментів.
Суд бере до уваги, що аліментні зобов`язання позивача щодо дитини від першого шлюбу встановлені у значному розмірі 1/4 частини доходу, що у сукупності з іншими утриманцями може створювати дисбаланс у розподілі фінансового навантаження.
Водночас суд виходить із пріоритету забезпечення найкращих інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, що відповідає положенням Конвенції про права дитини та практиці Верховного Суду щодо необхідності забезпечення належного рівня утримання дитини незалежно від зміни сімейного стану платника аліментів.
Разом із тим, досліджені судом матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б підтверджували істотне зменшення доходів позивача, втрату ним джерел заробітку, зміну характеру або умов працевлаштування, зниження рівня доходу, наявність заборгованості за обов`язковими платежами чи інші обставини, що свідчили б про реальне погіршення його матеріального становища у порівнянні з періодом встановлення первісного розміру аліментів.
Надані позивачем документи та пояснення переважно підтверджують зміну його сімейного стану, а саме: укладення нового шлюбу та народження іншої дитини, а також наявність осіб, яких він зазначає як таких, що перебувають на його утриманні. Водночас такі обставини за своїм змістом не є новими у розумінні статті 192 СК України, оскільки вони стосуються життєвих подій, які або відбулися значно пізніше первісного визначення аліментів, або не підтверджені належними доказами щодо їх фактичного впливу на фінансовий стан позивача.
Зокрема, суд звертає увагу, що сам по собі факт народження у позивача іншої дитини та перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною не підтверджує автоматично зменшення його платоспроможності, а потребує документального підтвердження рівня доходів, структури витрат та співвідношення між доходами та аліментними зобов`язаннями. Такі докази (довідки про доходи за тривалий період, податкові декларації, банківські виписки, підтвердження обов`язкових витрат тощо) до матеріалів справи позивачем не надані.
Більше того, надані позивачем докази у сукупності свідчать, що обставини, на які він посилається як на підставу позову, існували або були передбачуваними ще до звернення з позовом, а саме: сімейні обов`язки щодо утримання дітей є наслідком свідомого прийняття батьківства, а не непередбачуваною зміною матеріального стану. Таким чином, зазначені обставини не можуть автоматично кваліфікуватися як істотна зміна сімейного стану, яка виникла після встановлення первісного розміру аліментів, оскільки вони є частиною звичайної життєвої динаміки платника аліментів.
Окремо суд враховує, що позивач не надав належних доказів щодо фактичного фінансового навантаження, яке, за його твердженням, пов`язане з утриманням батьків пенсійного віку та особи з інвалідністю. Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували розмір витрат на їх утримання, обов`язковість таких витрат у фіксованому розмірі або неможливість їх часткового забезпечення іншими членами сім`ї чи державними соціальними виплатами.
Так само відсутні докази, які б підтверджували істотну зміну фінансового стану позивача у порівнянні з моментом встановлення первісного розміру аліментів, зокрема відсутні відомості про зменшення заробітної плати, втрату роботи, зміну умов оплати праці або виникнення об`єктивних фінансових зобов`язань, які істотно впливають на його платоспроможність.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами істотної зміни його матеріального стану у розумінні статті 192 СК України, а надані докази переважно підтверджують лише зміну сімейних обставин без належного фінансово-економічного обґрунтування їх впливу на можливість виконання аліментного зобов`язання у первісно визначеному розмірі.
Крім того, з урахуванням вищевикладеного, розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому відмовляє в задоволенні позову.
У зв`язку з цим доводи позивача про необхідність зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, що відповідно до статті 81 ЦПК України покладає ризик недоведеності таких обставин на позивача.
Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1ст. 192 СК України.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Та згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача.
Отже, враховуючи , що судом відмовлено в задоволенні заявленого позову, судові витрати необхідно залишити за позивачем.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.180,182,184,192 СК України, ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач    ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складено 11.06.2026..

Суддя: