КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/4728/25
Провадження № 2/488/985/26  

РІШЕННЯ
Іменем України

24.06.2026 року       м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва 
у складі: головуючої по справі судді – Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання — Коваль А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2025 року заявник, ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Абакумова С.М., звернулась до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, в якому просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу у період з квітня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з квітня 2006 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Шлюб не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки.
Зазначила, що були зареєстровані за різними адресами, проживали деякий час за місцем реєстрації ОСОБА_2 , однак більшість часу — за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 .
Посилалася на те, що під час відбування ОСОБА_2 покарання у кримінально-виконавчій установі заявниця та її дочка — ОСОБА_3 — сплачували комунальні послуги за місцем його реєстрації. Крім того, 27 листопада 2017 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 довіреністю представляти його інтереси щодо належного йому житла за адресою: АДРЕСА_1 , в установах житлово-комунального господарства.
Також зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Організацію поховання та всі витрати, пов`язані з похованням, вона взяла на себе.
Вказала, що 15 січня 2025 року звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвої І.М. для оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_2 на належне спадкодавцю майно — кімнату АДРЕСА_2 , однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неможливістю встановлення родинних та інших відносин заявниці зі спадкодавцем за поданими документами. У зв`язку із цим зазначила, що для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
У позовній заяві вказано, що відносини позивача — ОСОБА_1 із спадкодавцем — ОСОБА_2 як чоловіка та дружини підтверджуються фотокартками, на яких вони зображені разом із родичами, друзями та під час сімейного відпочинку, а також показаннями свідків, які проживають по сусідству.
Також зазначила, що у травні 2025 року нею було подано аналогічну заяву в порядку окремого провадження. Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 17 жовтня 2025 року у справі № 488/2091/25 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду на загальних підставах.
На підставі викладених обставин звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31.10.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Копію ухвали надіслано сторонам.
Одночасно запропоновано відповідачу у 5 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва, заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та у 15 денний строк відзив на позов.
05.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відзиві зазначив, що надані позивачем докази не підтверджують факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. На думку відповідача, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Зазначив, що долучені до позовної заяви протоколи опитування свідків не можуть бути належними та достатніми доказами, оскільки зазначені особи підлягають допиту безпосередньо у судовому засіданні, а встановлення факту проживання однією сім`єю не може ґрунтуватися виключно на показаннях свідків.
Також вказав, що надані позивачем фотокартки самі по собі не підтверджують факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків між позивачем та спадкодавцем.
Крім того, представник відповідача зазначив, що довіреність, видана ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , не є належним доказом існування між ними сімейних відносин, оскільки могла бути видана у зв`язку з відбуванням спадкодавцем покарання та необхідністю здійснення дій щодо утримання належного йому майна. При цьому, на думку відповідача, сама по собі довіреність не підтверджує фактичного здійснення позивачем витрат на утримання цього майна.
Посилаючись на практику Верховного Суду щодо необхідності підтвердження факту проживання однією сім`єю сукупністю належних і допустимих доказів, представник відповідача вважав, що позивачем не доведено існування між нею та спадкодавцем відносин, притаманних подружжю, у зв`язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.
У судовому засіданні, призначеному на 24.06.2026 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представник позивача — адвокат Абакумов С.М. позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві
Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направив. У відзиві від 05.11.2025 року просив проводити розгляд справи за відсутності представника.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02.08.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
На день смерті ОСОБА_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі спільного заселення № 22, яке є місцем відкриття спадщини на належне спадкодавцю майну – кімнату АДРЕСА_2 . 
Організацію поховання ОСОБА_2 здійснювала позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про поховання, виданим КП ММР «Миколаївська ритуальна служба» на її ім`я.
З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 102-31 від 15.01.2025 року, постановленої приватним нотаріусом Матвеєвою Інною Миколаївною Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, вбачається, що оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_2 позивач не змогла у зв`язку з тим, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у неї права на спадкування за законом або за заповітом, а також у зв`язку з недоведеністю факту родинних відносин зі спадкодавцем чи факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
25 вересня 2024 р. Матвеєвою І.М., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, за заявою гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , було заведено спадкову справу № 22/2024 після смерті гр. ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі спільного заселення № 22, яке є місцем відкриття спадщини. Тобто, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , прийняла спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством України, шляхом подачі заяви нотаріусу в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини.
Разом із заявою про прийняття спадщини заявницею було подано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , а також документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно, а саме договір купівлі-продажу кімнати у квартирі спільного заселення, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В. 14.02.2011 року за реєстровим № 506 та зареєстрований у Реєстрі прав власності на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 21.02.2011 року.
З наданих матеріалів вбачається, що паспортом гр. ОСОБА_1 підтверджується реєстрація її місця проживання з 20.04.1995 року за адресою: АДРЕСА_5 . Відомості про зняття її з реєстрації за вказаною адресою відсутні.
Водночас відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 25.06.2024 року за № 5.10-425367-2024, сформованого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М., встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_3 у квартирі спільного заселення № 22. Також встановлено, що на день смерті спадкодавця разом із ним не було зареєстровано інших осіб.
Таким чином, з матеріалів спадкової справи вбачається, що гр. ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини не була зареєстрована за адресою проживання спадкодавця та фактично не проживала з ним однією сім`єю. Доказів, які б свідчили про ведення спільного господарства, наявність спільного побуту, взаємних прав та обов`язків між заявницею та спадкодавцем, до матеріалів спадкової справи не подано.
Крім того, заявницею не надано жодних документів, які б підтверджували родинні відносини зі спадкодавцем, зокрема свідоцтв про народження, шлюб, зміну прізвища або інших документів, що відповідно до вимог цивільного законодавства могли б свідчити про наявність підстав для спадкування за законом.
Відповідно до положень цивільного законодавства України, право на спадкування виникає у осіб за наявності підстав, передбачених законом або заповітом, а також за умови належного підтвердження таких підстав документами, що мають юридичну силу. Обов`язок доведення наявності підстав для спадкування покладається на особу, яка заявляє про свої спадкові права.
Оскільки гр. ОСОБА_1 не надала документів, що підтверджують її родинні зв`язки зі спадкодавцем або інші законні підстави для спадкування, нотаріус позбавлений можливості встановити її право на спадщину та видати відповідне свідоцтво про право на спадщину.
За таких обставин нотаріус дійшов висновку про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності документально підтверджених правових підстав для спадкування, у зв`язку з чим було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
На підтвердження факту наявності між позивачем та спадкодавцем фактичних сімейних відносин до матеріалів справи долучено фотознімки, на яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зображені у різні періоди спільного життя в колі рідних та друзів під час родинних свят, спільного відпочинку та повсякденного спілкування, що в сукупності може свідчити про наявність між ними особистих відносин та ознак спільного сімейного побуту.
У судовому засіданні, призначеному на 19.05.2026 року, судом були допитані свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які надали показання щодо фактичних обставин спільного проживання позивача з ОСОБА_2 .
Так, свідок ОСОБА_6 , будучи допитаною в судовому засіданні під присягою, пояснила, що позивач та спадкодавець проживали разом, перебували у фактичних шлюбних відносинах, мали добрі взаємини. Свідок зазначила, що вони мешкали разом у гуртожитку, підтримували спільний побут, а також повідомила, що позивач здійснювала приготування їжі, після звільнення спадкодавця з місць позбавлення волі позивач придбала йому мобільний телефон.
Свідок ОСОБА_5 показала, що знайома з позивачкою як із сусідкою та з 2009 року спостерігала за її стосунками зі спадкодавцем. За її словами, позивач та ОСОБА_2 проживали разом, поводилися як подружжя, спільно отримували доходи та вели спільне господарство. Свідок також зазначила, що фактично вони сприймалися оточенням як сімейна пара.
Свідок ОСОБА_4 пояснив, що тривалий час знає позивача та спадкодавця, оскільки вони проживали в одному під`їзді, приблизно 5 років тому робили ремонт в ОСОБА_2 . Свідок повідомив, що позивач та ОСОБА_2 розпочали спільне проживання приблизно 18 років тому, а згодом разом з ними проживала також донька. Разом з тим свідок зазначив, що на сімейних святах у них не бував,.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що знайома з позивачкою близько 30 років, а зі спадкодавцем — як із сусідом. Вона зазначила, що сприймала позивача та ОСОБА_2 як подружжя, оскільки вони спільно проживали, разом відвідували магазин, підтримували побутові відносини, а також запевнила, що неодноразово була в них у гостях.
Оцінюючи наведені показання свідків у їх сукупності, суд враховує, що вони є послідовними, узгодженими між собою та в цілому підтверджують факт тривалого спільного проживання позивача зі спадкодавцем, ведення спільного побуту, наявності між ними фактичних сімейних відносин, що за своїм змістом відповідає ознакам проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 3 СК України, передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, що зазначено у ст. 74 СК України.
У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 визначено таку обов`язкову ознаку поняття «член сім`ї», як ведення спільного господарства.
Іншими доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; спільна участь у питанні життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту, спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, доглядом за місцем поховання, тощо.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі № 369/16486/18.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 521/21655/19 (провадження № 61-5847св21).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у сукупності підтверджується, що між позивачем та ОСОБА_2 у спірний період фактично склалися відносини, притаманні спільному проживанню однією сім`єю, зокрема наявність спільного побуту, тривалого спільного проживання, взаємної участі у повсякденному житті та сприйняття їх як сімейної пари оточенням. Свідки послідовно зазначили, що сторони проживали разом тривалий час, вели спільне господарство, підтримували побутові відносини та поводилися як подружжя.
Крім того, свідками підтверджено обставини, які свідчать про наявність між позивачем та спадкодавцем сталих особистих відносин, спільного проведення часу та взаємної підтримки, що узгоджується між собою та не містить істотних суперечностей.
Разом з тим, суд зазначає, як указано у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю показання свідків не можуть бути єдиною підставою для задоволення відповідних вимог. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, відповідно до якої показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Водночас, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд бере до уваги, що з показань допитаних свідків вбачається тривале фактичне спільне проживання позивача та ОСОБА_2 , їх спільне ведення побуту та взаємна участь у житті один одного. Окремо встановлено, що навіть у період, коли ОСОБА_2 перебував у місцях позбавлення волі та відбував покарання у кримінально-виконавчій установі, позивач разом із своєю дочкою ОСОБА_3 здійснювали оплату комунальних послуг за місцем його реєстрації, що свідчить про збереження фактичних сімейних відносин та участь у забезпеченні життєдіяльності спільного побуту.
Крім того, 27 листопада 2017 року ОСОБА_2 уповноважив позивача ОСОБА_1 довіреністю представляти його інтереси щодо належного йому житла за адресою: АДРЕСА_3 у квартирі спільного заселення № 22, в установах житлово-комунального господарства, що додатково підтверджує наявність довірливих, сталих та фактично сімейних відносин між сторонами.
Таким чином, зазначені обставини у сукупності з показаннями свідків та іншими матеріалами справи підлягають оцінці судом як такі, що вказують на наявність між позивачем та спадкодавцем фактичних сімейних відносин протягом тривалого часу.
Суд вважає за належне зазначити наступне.
Позивач просить суд встановити факт спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з квітня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті спадкодавця). Водночас у матеріалах справи міститься копія заочного рішення суду від 17.06.2006 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Статтею 25 Сімейного кодексу України, визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.
Виходячи з наведеного, право на встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу виникає лише після припинення попереднього шлюбу.
Тобто, суд не може встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у випадку, якщо один з них перебував у зареєстрованому шлюбі, оскільки це прямо суперечить вимогам статті 25 Сімейного кодексу України.
Відповідна правова позиції зазначена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 759/4569/18.
Враховуючи факт припинення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що мав місце ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для встановлення факту спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є обґрунтованими з 01.01.2007 року, оскільки саме з цього часу відсутні будь-які правові перешкоди для виникнення та існування таких сімейних відносин.
Відповідно до положень ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки має юридичне значення для заявниці та необхідне для реалізації її спадкових прав, а надані докази підтверджують їх фактичне існування не раніше зазначеного періоду.
Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи заяву у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог за заявою.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».
Керуючись ст. ст. 4, 76-81, 89, 259, 264-265, 353-354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем — задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2007 року по день смерті ОСОБА_2 , тобто по  ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони по справі:
Позивач —  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач — Миколаївська міська рада, код ЄДРПОУ: 26565573, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 02.07.2026 року.

Суддя Я.А. Чернявська