25.05.26 363/1609/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Підопригори Х.О.., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації,-
ВСТАНОВИВ:
12.03.2026 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд застосувати до відповідача тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації на строк до виконання або відкликання вимоги та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. При цьому позивач зазначав, що відповідач, будучи військовозобов`язаним, в порушення вимог ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жодного разу не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних, а відтак, мета позову це спонукання відповідача до виконання військового обов`язку.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач по справі є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у позивача, тому на нього поширюються вимоги Конституції України та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Обставини перебування відповідача на військовому обліку підтверджуються обліковою карткою, яка додається до позовної заяви. Так, положеннями Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» визначено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). Відповідач, перебуваючи на військовому обліку вказаних вимог закону не виконав та у встановлений строк не уточнив свої персональні облікові дані, тому з метою притягнення його до адміністративної відповідальності позивачем було надіслане звернення за №Е2172544 до Вишгородського РУП ГУНП України в Київській області про необхідність доставлення відповідача, який вчинив адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Також ІНФОРМАЦІЯ_2 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачу було направлено повістку за №4135847 щодо необхідності явки 06.07.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних. Однак, 06.07.2025 року відповідач за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився та не повідомив про поважність причин своєї неявки. 15.07.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 з АТ «Укрпошта» повернуто конверт рекомендованого листа про вручення повістки за №4135847, що надсилався відповідачу та який, згідно із довідкою про причини повернення/досилання, був повернутий з причини «адресат відсутній за вказаною адресою». Листом від 13.01.2026 року за №6481-2026 Вишгородським РУП ГУНП України в Київській області повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_2 про неможливість здійснити адміністративне затримання та доставлення відповідача до ІНФОРМАЦІЯ_1 . За повідомленням територіального сервісного центру МВС за №3245 - відповідач має посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.08.2009 року. 
У відповідності до вимог ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом п`яти днів з дня отримання відповіді про неможливість здійснити адміністративне затримання відповідача, 14.01.2026 року засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця проживання відповідача було направлено вимогу про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом за №1/7/361, якою відповідача викликано до ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання обов`язків, передбачених ст. 22 вказаного Закону, та повідомлено, що наслідком невиконання такої вимоги буде звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ст. 283-2 КАС України до суду з позовом про застосування тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації. Вимога разом з поштовим повідомленням про результати вручення рекомендованого поштового відправлення за №07302000406 згідно трекінгу «Укрпошта», не була вручена адресату та 10.02.2026 року повернута відправнику з відміткою про причини повернення: «адресат відсутній за місцем проживання. Відповідач добровільно не виконав зазначеного у вимозі обов`язку. Враховуючи вищевикладене, з метою спонукання відповідача до виконання військового обов`язку, позивач і звернувся до суду з цим позовом про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом під час мобілізації. 
Ухвалою суду від 03.04.2026 року по вказаній справі відкрито провадження та права призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
20.04.2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Шевченко Т.В. до суду спрямований відзив на позов, в якому остання категорично заперечувала проти позовних вимог, наголошуючи на тему, що відповідач з 06.04.2023 року втратив статус військовозобов`язаної особи, оскільки перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 , на підтвердження чого додала до відзиву відповідні документи. Так, представник відповідача зазначала, що обставини та доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, зважаючи на те, що відповідач по справі був призваний на військовий службу по мобілізації на період дії воєнного стану ІНФОРМАЦІЯ_2 06.04.2023 року. На момент виникнення викладених у позовній заяві обставин, та по теперішній час, він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується зокрема, військовим квитком серія НОМЕР_3 , витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.04.2023 за №54 ДСК, довідкою військової частини НОМЕР_2 від 15.04.2026 за №10/82. За період з 06.04.2023 року та по теперішній час, відповідач не звільнявся з військової служби та на нього не покладались обов`язки, встановлені для військовозобов`язаних осіб Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Про те, що відповідач перебував з невідомих причин на обліку військовозобов`язаних осіб у ІНФОРМАЦІЯ_4 йому відомо не було. Повістки про необхідність з`явитись до ТЦК та СП, які надсилались за зареєстрованим місцем проживання, відповідач не отримував, оскільки є військовослужбовцем та виконує службові обов`язки за місцем проходження військової служби. Таким чином, з моменту призову відповідача на військову службу, а саме з 06.04.2023 року він втратив статус військовозобов`язаної особи, а отже, не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП та щодо нього не можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст. 27 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, надали суду заяву, в якій просили провести засідання за їх відсутності, проти вимог категорично заперечували та просили в позові відмовити.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі надані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:

Так, ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Крім того з ч. 1 ст. 5 КАС України випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі і шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 КАС України - місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.
Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Стаття 90 КАС України передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, дослідивши надані сторонами докази судом встановлено наступне:
Зі змісту наданих суду позивачем матеріалів встановлено, що згідно облікової картки відповідача, ОСОБА_1 , як військовозобов`язаний взятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, позивачем на адресу відповідача була відправлена повістка за №4135847 від 23.06.2025 року щодо необхідності прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 06.07.2025 року о 14 год. 00 хв. для уточнення даних. Вказана повістка, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була повернута позивачу з відміткою – адресат відсутній за вказаною адресою. 
Далі, позивачем по справі, 15.05.2025 року до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області було скеровано звернення за №Е2172544 про доставлення відповідача до РТЦК для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП. Листом т.в.о. заступника начальника з превентивної діяльності ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.01.2026 року за №5481-2026 проінформовано, що прийнятими заходами встановити місцезнаходження та доставити відповідача до ІНФОРМАЦІЯ_1 не представилось можливим.
Відповідно до відомостей Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (Філія ГСЦ МВС) ТСЦ за №31/33 - в Єдиному державному реєстрі МВС міститься інформація щодо наявності посвідчення на право керування транспортними засобами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 – посвідчення водія серії НОМЕР_4 , що видане ВРЕР ДАЇ з обслуговування Вишгородського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області.
В той же час, відповідачем суду надано: копію військового квитка серії НОМЕР_5 , виписаного на ім`я ОСОБА_1 ; витяг з Наказу командира в/ч за НОМЕР_2 від 06.04.2023 року, зі змісту якого вбачається, що солдата ОСОБА_1 06.04.2023 року зараховано до списків особового складу частини співробітником сектору захисту та охорони в/ч НОМЕР_2 ; довідку командира в/ч НОМЕР_2 від 15.04.2026 року за №10/82, зі змісту якої слідує, що молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ НОМЕР_6 .
Крім того, представник відповідача надала суду роздруківку із за стосунку «Резерв+», згідно якого 07.04.2026 року позивачем відповідача знято з обліку військовозобов`язаних, тобто вже після звернення до суду з цими вимогами.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України за №2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє наразі.
Водночас, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» за №69/2022 від 24.02.2024 року, затвердженого Законом України за №2105-IX від 03.03.2022, оголошено про проведення в Україні загальної мобілізації.
Так, ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до положень ч. 7 ст. 1 «Про військовий обов`язок і військову службу», виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують, зокрема, міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу (ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до ч. 1 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Аналогічні за змістом норми містяться в Правилах військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток за №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1487 від 30.12.2022 року (далі – Правила).
Так, відповідно до п.п. 2 п. 1 Правил, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, 
оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Під час мобілізації, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:
- перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
- смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (ч. 3 ст. 22 Закону про мобілізацію).
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 
У разі отримання письмової відповіді про неможливість здійснити адміністративне затримання та доставлення громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки його керівник протягом п`яти днів з дня отримання такої відповіді надсилає такому громадянину в паперовій формі засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його місцезнаходження, місця проживання чи перебування вимогу про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом (далі - вимога). 
Згідно із ч. 4 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - у разі якщо громадянин добровільно протягом 10 календарних днів з дня вручення вимоги не виконав зазначеного у ній обов`язку (обов`язків), територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звертається до суду в порядку, встановленому законом, з приводу тимчасового обмеження такого громадянина у праві керування транспортним засобом під час мобілізації - на строк до виконання або відкликання такої вимоги. 
Відповідно до диспозицій ст. ст. 210, 210-1 КУпАП - адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Відповідно до абз. 3 п. 3 ч.5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, 
військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України: які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. 
Так, ст. 283-2 КАС України передбачені особливості провадження у справах за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.
Частина 1 вказаної статті наголошує, що у разі невиконання громадянином України у строки, встановлені ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", вимоги ТЦК та СП про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом - територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звертається до суду із позовною заявою про застосування судом тимчасового обмеження такої особи у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.
Частиною 8 зазначеної статті передбачені випадки, коли суд відмовляє у задоволенні заявлених позивачем вимог у разі, якщо позивач не доведе існування обставин та вжиття заходів, передбачених ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме:
1) невиконання особою під час мобілізації обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП;
2) неможливість здійснити адміністративне затримання та доставити таку особу до територіального центру комплектування та соціальної підтримки органами та підрозділами, що входять до системи поліції;
3) вручення такій особі вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом відповідно;
4) невиконання такою особою зазначеного у вимозі обов`язку (обов`язків).
Крім того, ч. 9 зазначеної статті містить випадки, коли с уд також відмовляє у задоволенні вимоги щодо тимчасового обмеження особи у праві керування транспортним засобом під час мобілізації, якщо:
1) встановлення такого обмеження позбавляє особу основного законного джерела засобів для існування;
2) особа використовує транспортний засіб у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на її утриманні особи з інвалідністю I, II групи, встановленої в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.
Тимчасове обмеження, передбачене ч. 1 цієї статті, встановлюється на строк до виконання або відкликання вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що передбачено ч. 11 вказаної статті.
Судом встановлено, що з моменту призову відповідача на військову службу 06.04.2023 року він втратив статус військовозобов`язаної особи, а отже, не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП та щодо нього не можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст. 27 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю, оскільки позивачем під час розгляду цієї справи не доведено існування обставин та вжиття заходів, передбачених ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме того, що відповідач не виконав під час мобілізації обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП;
Керуючись ст. ст. 77, 241-246, 2832 КАС України,
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову  ІНФОРМАЦІЯ_7 до ОСОБА_1 про застосування тимчасового обмеження особи у праві керування транспортними засобами під час мобілізації - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 , юридична адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуюча суддя:       О.П.Дьоміна