Справа № 308/5787/26
3/308/2065/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року           м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Крегул М.М., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою - АДРЕСА_1 , офіцера відділення обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення офіцера НОМЕР_2 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 07.11.2025 року - за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу ЛВУ №96 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП від 14.04.2026 року вбачається, що лейтенант ОСОБА_1 , під час дії особливого періоду, що настав з моменту введення воєнного стану в Україні, будучи військовою службовою особою, та перебуваючи на посаді офіцера відділення обліку та бронювання, відпрацьовуючи запит начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.03.2026 №814/1/1/3094, всупереч вимогам статей 11,16,49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного Статут Збройних Сил України, ст. 4, п. 16 ст. 7 ЗУ «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» належним чином не відпрацював питань поставлених у даному запиті, не перевірив інформацію внесену до Реєстру «Оберіг», в частині перебування військовозобов`язаного ОСОБА_2 на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в момент підготовки відповіді на запит, та підготував проект відповіді від 19.03.2026 №1089/12/2/1999 в якій містилась недостовірна інформація про те, що військовозобов`язаному ОСОБА_2 09.03.2026 видано повістку на місяць.
В той же час, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_2 безперервно перебував ІНФОРМАЦІЯ_5 у період з 08.03.2026 по 03.04.2026, та покидав його виключно у супроводі військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час слідування до військових частин.
Станом на 14.04.2026 триває досудове розслідування за фактом незаконного утримання військовозобов`язаних громадян в ІНФОРМАЦІЯ_5 , серед яких був і громадянин ОСОБА_2 .
Таким чином, лейтенант ОСОБА_1 ввів оману посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , всупереч вище вказаних вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ЗУ «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», як військова посадова особа, допустив недбале ставлення до обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
30.04.2026 року ОСОБА_1 подав до суду письмові заперечення, доводи яких зводяться до того, що ним була надана відповідь у повній мірі та за тією інформацією, яка містилася в ЄДРПВР «Оберіг» станом на день надання відповіді та в межах своєї компетенції. Будь-якими іншими даними щодо перебування ОСОБА_2 в ІНФОРМАЦІЯ_5 він не володів. Крім того зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про коло та обсяг обов`язків, які саме з покладених обов`язків він не виконував чи виконував недбало або несумлінно.
У зв`язку з наведеним просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подані ним письмові заперечення, вину не визнав.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Згідно з ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.
Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 справі № 185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
Відповідно до ст. 11, 16, 29, 32, 49 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вини ОСОБА_1 надано: протокол серії ЛВУ № 96 від 14.04.2026 про військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП; копію заяви ОСОБА_3 від 09.03.2026 року; доповіді старшого офіцера відділення запобігання вчиненню, виявлення та припинення кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 від 06.04.2026 року; пояснення ОСОБА_5 від 09.04.2026 року та ОСОБА_1 від 14.04.2026 року; посвідчення офіцера ОСОБА_1 , витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 239 від 21.09.2025 року, службової характеристики на ОСОБА_1 , запит ІНФОРМАЦІЯ_6 від 13.03.2026 року щодо надання інформації, відповідь на запит за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , пояснення ОСОБА_2 від 03.04.2026 року.
Так, в протоколі про військове адміністративне правопорушення вказано, що капітан ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 11, 16, 29, 32, 49 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст. 4, п. 16 ст. 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України».
Однак, вище визначені Статутом обов`язки військовослужбовця є загальними, не є службовими обов`язками саме ОСОБА_1 ..
Невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним, і набувати вигляду певної лінії поведінки по службі. З цього випливає необхідність установлення конкретних обов`язків, які покладалися на конкретну військову службову особу та які з цих обов`язків не виконані чи виконані неналежним чином, а також які нормативні положення порушені суб`єктом правопорушення.
Слід ураховувати, що відповідальність настає лише в тому разі, коли військова службова особа була не лише зобов`язана, а й мала реальну можливість діяти відповідним чином та виконати свої службові обов`язки в повному обсязі.
Проте, зазначені докази, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, на переконання судді не підтверджують факту недбалого ставлення військовослужбовця ОСОБА_1 до військової служби.
Окрім цього, згідно відповіді на запит, така надана за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_7 .. Будь-яких доказів, що дану відповідь на запит було надано ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Поряд з цим, як зазначає сам ОСОБА_1 , відповідь на запит була підготовлена на основі даних внесених до ЄДРПВР «Оберіг».
Інших доказів того, що ОСОБА_8 знав, міг знати чи зобов`язаний був знати про місце знаходження ОСОБА_2 до матеріалів справи не долучено.
Також суддею встановлено, що згідно запитуваної ІНФОРМАЦІЯ_7 інформації вбачається, що відділом не ставиться питання щодо місця перебування ОСОБА_2 .
Таким чином, суддя приходить до переконання, що матеріали справи не містять жодних доказів недбалості ОСОБА_8 ..
За приписами ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягається до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має повноважень збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.
Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, приходжу до висновку, що провадження по справі відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2ст. 172-15 КУпАП.
Керуючись ст.9, 172-15, п.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду        М.М. Крегул