ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1395/26 Справа № 171/3884/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Данилевський М. А. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Кудлюка О.І., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 11 жовтня 2025 року о 16 годині 00 хвилин у місті Зеленодольську по вулиці Залізничній керував транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, за результатами якого показник газоаналізатора «Драгер» склав 2,07 ‰. Своїми діями водій порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Кудлюк О.І., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що поліцейськими не було запропоновано після незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного з використанням спеціальних технічних засобів, пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я. Після незгоди водія з результатом огляду за допомогою алкотестера «Драгер» поліцейськими не було запропоновано провести огляд у закладі охорони здоров`я та не видано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Зауважує, що сам факт існування п. 2.9 (а) ПДР України не є достатньою підставою для законної зупинки транспортного засобу. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять даних про порушення вимог ПДР України або інших підстав для зупинки транспортного засобу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Звертає увагу, що акт огляду не містить підпису ОСОБА_1 , який би свідчив про його згоду з результатом проведеного огляду. Отже, у порушення вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП та розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735, за відсутності в матеріалах справи даних про згоду ОСОБА_1 з результатами огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки, працівники поліції не запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та не доставили його до такого закладу.
Вказує, що ОСОБА_1 право на проходження огляду в медичному закладі роз`яснено не було, а направлення до закладу охорони здоров`я не надавалося, про що свідчить відсутність його підпису, що, на думку захисту, підтверджує порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 та його захисник адвокат Кудлюк О.І., у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати заходів для скорочення періоду судового провадження.
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кудлюка О.І., на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. 
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, необхідно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів і доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02), судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню у даному випадку підлягають факт керування транспортним засобом та факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 480396 від 11.10.2025 року, актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (з тестом), рапортом поліцейського СРПП ВП № 10 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, а також відеозаписом, який є додатком до протоколу.
Вказані докази досліджені судом апеляційної інстанції, є належними та допустимими і беззаперечно підтверджують наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Так, дослідженими матеріалами встановлено факт зупинки транспортного засобу та керування ним саме ОСОБА_1 , що стороною захисту не заперечується.
Так, апеляційним судом встановлено, що поліцейськими зупинено автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм та перевірки документів працівниками поліції виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, про що було повідомлено ОСОБА_1 та запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погодився. Результат огляду склав 2,07 ‰, що значно перевищує допустиму норму. Поліцейським було повідомлено ОСОБА_1 , що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. На запитання поліцейського, чи згоден він із правопорушенням, ОСОБА_1 відповів ствердно.
Апеляційний суд вважає відеозапис працівників поліції належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксовано весь перебіг подій, що стосуються адміністративного правопорушення, а тому підстав для сумніву в його достовірності у суду не виникає.
Доводи сторони захисту про порушення порядку проведення огляду є неспроможними, оскільки апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно з п. 7 розділу І вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами такого огляду огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.
Виходячи з аналізу наведених положень, лише у разі відмови водія проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу або у разі незгоди з його результатами поліцейський пропонує пройти огляд у закладі охорони здоров`я.
Однак у даному випадку ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. Після встановлення результату, який значно перевищував допустиму норму, він жодних заперечень не висловив, сумнівів щодо правильності результату не зазначав, а його поведінка свідчила про повну згоду з результатом огляду. Крім того, на запитання поліцейського щодо згоди із вчиненим правопорушенням він відповів ствердно.
Апеляційний суд зауважує, що наведені норми закону не вимагають від працівників поліції обов`язково ставити водію окреме запитання щодо його згоди або незгоди з результатом огляду. Позиція водія встановлюється з урахуванням усієї його поведінки, вербальних та невербальних реакцій. У даному випадку поведінка ОСОБА_1 поза розумним сумнівом свідчила про його згоду з результатом огляду. Крім того, під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення та ознайомлення з протоколом він також не висловив жодних зауважень чи заперечень та поставив особистий підпис у протоколі.
Відсутність підпису ОСОБА_1 в акті огляду сама по собі не свідчить про його незгоду з результатом огляду, оскільки в чек-роздруківці з газоаналізатора «Драгер», де зазначено результат огляду, він поставив особистий підпис.
На переконання апеляційного суду, ОСОБА_1 погодився з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу. У зв`язку з цим у працівників поліції не було підстав пропонувати йому проходження огляду в закладі охорони здоров`я, оскільки закон передбачає такий обов`язок лише за наявності відповідних умов. Наведені доводи сторони захисту апеляційний суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності.
Твердження про те, що ОСОБА_1 не було видано направлення на проведення огляду, на переконання апеляційного суду, не впливає на доведеність його вини та є формальним. Як зазначено вище, ОСОБА_1 погодився з результатом огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, а тому працівники поліції не були зобов`язані пропонувати йому проходження огляду в закладі охорони здоров`я. За таких обставин видача направлення була б зайвою.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо безпідставності зупинки транспортного засобу з огляду на таке.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», комендантська година — це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та тривала на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями у разі їх утворення можуть самостійно або із залученням відповідних органів запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб такі заходи правового режиму воєнного стану, як перевірка документів в осіб, а в разі потреби — проведення огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1456, правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Отже, перевірка документів в осіб здійснюється після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану.
На підставі викладеного апеляційний суд зауважує, що інспектор поліції діяв у межах наданих йому повноважень під час дії воєнного стану в країні, а тому підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є законними та не спростовують наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить порушень, які давали б суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
Апеляційний суд також враховує, що у своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульовано у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з посиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого сумніву у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковою складовою інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Інші доводи сторони захисту не вказують на порушення вимог закону, що, своєю чергою, тягнуло б визнання доказів недопустимими або вказувало б на відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не наведено.
Отже, переконливих доводів, які вказували б на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, були б безумовною підставою для його скасування та спростовували б висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Кудлюка О.І., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА