Справа № 496/6895/25
Провадження № 2/496/817/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Буран В.М.,
за участю: секретаря - Агаджанян Д.Х.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільний позов ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» про стягнення заборгованості та судових витрат,-
В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «Міжнародний альянс захисту кредиторів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором у розмірі 175993,52 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.07.2019 року ОСОБА_2 уклала з АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» договір та шляхом підписання власноручним підписом відповідача кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. кредитного ліміту, переховані на поточний рахунок Клієнта (Позичальника). 
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого наявна заборгованість за Кредитним договором становить 175993,52 грн. в т.ч.: тіло кредиту - 66413,33 грн., відсотки - 109580,19 грн. 
Договором відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.2020р. між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (Первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП»» (Новий кредитор), Первісним кредитором було передано (відступлено) Новому кредиторові за плату належні йому Права Вимоги, а Новим кредитором прийнято належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників. 
Відповідно до Договору відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.2020р., за цим Договором здійснюється відступлення Прав Вимоги щодо Портфелей Заборгованості, в тому числі і до ОСОБА_2 за договором №010/79790/82/589996. 
В подальшому, Договором відступлення права вимоги № 13-06/24 від 13.06.2024 р., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП»» (Первісний кредитор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ»» (Новий кредитор), яким Первісним кредитором було передано (відступлено) Новому кредиторові за плату належні йому Права Вимоги, а Новим кредитором прийнято належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, в тому числі і до ОСОБА_2 за договором №010/79790/82/589996. 
Договором відступлення права вимоги №010425 від 01.04.2025 р., укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ»» (Первісний кредитор) та ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ» (Новий кредитор), Первісним кредитором було передано (відступлено) Новому кредиторові за плату належні йому Права Вимоги, а Новим кредитором прийнято належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників, для подальшого врегулювання простроченої заборгованості в тому числі і до ОСОБА_2 . 
Відповідно до реєстру боржників до Договору відступлення № 010425 від 01.04.2025 р. позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 175993,52 грн, з яких тіло кредиту - 66413,33 грн., відсотки - 109580,19 грн. Після відступлення позивачеві права грошової вимоги до відповідача останнім не здійснене жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Новим кредитором відповідачеві направлене досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за договором, однак така вимога ним в повному обсязі не виконана. 
У зв`язку з цим, належним кредитором є ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ» як останній набувач права вимоги, здійсненого на підставі вищезазначених договорів відступлення. На адресу прописки відповідача позивачем направлено досудову вимогу з пропозицією погасити заборгованість, проте борг не погашено.
20.10.2025 р. на електрону адресу суду від відповідачки надійшла заява про застосування строків давності, в якої пояснила, що останній платіж за кредитним договором, наскільки її відомо, було здійснено орієнтовно у 2019 році. З того часу жодних платежів або визнання боргу з її боку не відбувалося. Позов подано у 2025 році, тобто після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності. Просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.54).
22.10.2025 р. на електронну адресу суду надійшла заява від представника позивача в якому він пояснює, що 19.10.2025 р. відповідачка подала заяву про застосування строків позовної давності, а саме вказує на пропуск позовної давності позивачем. Позивач категорично заперечує щодо наведених тверджень адже строк позовної давності не пропущений, всі доводи відповідача підлягають відхиленню виходячи з наступного: Основний строк позовної давності складає 3 ( три роки) стаття 257 ЦПК України. Відповідно до Пункт 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (ЦКУ), доповнений Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, встановлював, що під час дії карантину строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦКУ, продовжуються на строк дії такого карантину. Під час дії карантину строки позовної давності у справах, пов`язаних із кредитними зобов`язаннями, продовжувалися на весь період карантину. Це означає, що час карантину не враховувався при обчисленні строку позовної давності. Початок карантину: 12 березня 2020 р. (введено постановою КМУ №211 від 11.03.2020). Офіційне завершення карантину: 30 червня 2023 року (карантин продовжували багаторазово, остаточно скасовано постановою КМУ № 651 від 27.06.2023). Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 7 вересня 2022 р. у справі № 679/1136/21: Суд дійшов висновку, що всі строки загальної та спеціальної позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Це стосується і тих строків, тривалість яких була збільшена за домовленістю сторін Так, судова практика, зокрема рішення Верховного Суду, підтверджує, що під час дії карантину строки позовної давності продовжувалися на весь період карантину. Листопад 2023 року: Законом України №3450-IX від 8 листопада 2023 року було внесено зміни до ЦКУ, згідно з якими у період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється на строк його дії. Ці зміни набули чинності 30 січня 2024 р. З 30 січня 2024 р. в Україні під час дії воєнного стану перебіг строків позовної давності зупиняється на весь період його дії. До цієї дати строки позовної давності продовжувалися на строк дії воєнного стану. Тобто, якщо договір підписано 02.07.2019 р., а останній платіж був у 2019 році, позов про стягнення боргу можна подати до 12.08.2027 (з урахуванням зупинення строків під час карантину та воєнного стану). Отже, якщо врахувати вище вказане випливає що строк позовної давності не пропущений.
Також, зазазначає, що в поданій заяві відповідач вказує на той факт що останню часткову оплату відповідач здійснив у 2019 р., що фактично трактується як визнання боргу. Відмовити відповідачці у застосуванні наслідків спливу позовної давності так як такі не сплили. Позов задовільнити в повному обсязі з підстав визнання боргу відповідачем (а.с.57-58).
22.10.2025 р. на електронну адресу суду від відповідачки надійшло заперечення (на відповідь на відзив) в якому вона пояснює, що не погоджується із доводами позивача щодо незастосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 257, 267 ЦК України, загальний строк позовної давності становить 3 роки. Останній платіж за кредитним договором було здійснено у 2019 році. З того часу жодних платежів або визнань боргу не було.
Аргументи позивача щодо зупинення строку позовної давності на час карантину COVID-19 є безпідставними, оскільки законодавство не передбачало такого зупинення саме для цивільно-правових вимог (практика судів це підтверджує). Просить суд залишити її клопотання про застосування строку позовної давності без змін та відмовити позивачу в задоволенні позову (а.с.56).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив справу розглядати без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.5). 
Відповідач у судові засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки на адресу проживання про, що свідчить у справі рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с.108), також направлялось на електронну адресу ухвалу про відкриття провадження, що свідчить у справі довідка про доставку електронного документу (а.с.79).
Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с.84-85). 
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
В судовому засіданні встановлено, що 01.07.2019 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль та відповідачем укладено кредитний договір та відкрито картковий рахунок на надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту з розміром поточного ліміту на дату початку кредитування 10000,00 грн., строком на 48 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 45% річних.
Укладений між сторонами Кредитний договір складається із Заяви про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» від 01.07.2019 №010/79790/82/589996, Паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка». За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Датою укладення Кредитного договору є дата підписання відповідачем заяви. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до Кредитного договору.
Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованість, така складає 175993,52 грн. в т.ч.: тіло кредиту - 66413,33 грн., відсотки - 109580,19 грн. 
Відповідно до договору відступлення права вимоги від 09.04.2020 № 114/2-31-F АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників, в тому числі за Кредитним договором.
Згідно з договором відступлення права вимоги від 13.06.2024 №13-06/24 ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників, в тому числі за Кредитним договором.
01.04.2025р. ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» за договором про відступлення права вимоги № 010425 на підставі Реєстру Боржників, відступило ТОВ «Міжнародний альянс захисту кредиторів» за плату належні йому права вимоги за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру боржників заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 175993,52 грн. яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі - 66413,33 грн., відсотки в розмірі - 109580,19 грн. 
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту.
Згідно наданої інформації суду АТ «Райффайзен Банк» від 26.01.2026р. №81-15-9/1658-БТ на виконання ухвали Біляївського районного суду Одеської області про витребування доказів, надано виписку про рух коштів від дати підписання договору №010/79790/82/589996 від 01.01.2019 року позичальником ОСОБА_2 на дату відступлення прав вимоги по рахунках позичальника ОСОБА_2 , Розрахунок заборгованості за кредитним договором №010/79790/82/589996 на DVD-R диску. На ім`я ОСОБА_2 , відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 емітовано банківську картку.
Тобто докази перерахування коштів за вказаним договором суду надані.
Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого наявна заборгованість за Кредитним договором становить 175993,52 грн. в т.ч.: тіло кредиту - 66413,33 грн., відсотки - 109580,19 грн. 
Договором відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.2020р. між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (Первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП»» (Новий кредитор), Первісним кредитором було передано (відступлено) Новому кредиторові за плату належні йому Права Вимоги, а Новим кредитором прийнято належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників.
Відповідно до Договору відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.2020р., за цим Договором здійснюється відступлення Прав Вимоги щодо Портфелей Заборгованості, в тому числі і до ОСОБА_2 за договором №010/79790/82/589996.
В подальшому, Договором відступлення права вимоги № 13-06/24 від 13.06.2024 р., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП»» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ»» (Новий кредитор), яким Первісним кредитором було передано ( відступлено) Новому кредиторові за плату належні йому Права Вимоги, а Новим кредитором прийнято належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, в тому числі і до ОСОБА_2 за договором №010/79790/82/589996. (договір відступлення прав вимог додається)
Договором відступлення права вимоги № 010425 від 01.04.2025 р, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ»» (Первісний кредитор) та ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ» (Новий кредитор), Первісним кредитором було передано (відступлено) Новому кредиторові за плату належні йому Права Вимоги, а Новим кредитором прийнято належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників, для подальшого врегулювання простроченої заборгованості в тому числі і до ОСОБА_2 за договором №010/79790/82/589996.
Відповідно до реєстру боржників до Договору відступлення №010425 від 01.04.2025 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 175993,52 грн., з яких тіло кредиту - 66413,33 грн., відсотки - 109580,19 грн.
Після відступлення позивачеві права грошової вимоги до відповідача останньою не здійснено жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Новим кредитором відповідачці направлене досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за договором, однак така вимога ним в повному обсязі не виконана.
У зв`язку з цим, належним кредитором є ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ» як останній набувач права вимоги, здійсненого на підставі вищезазначених договорів відступлення.
З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу ОСОБА_2 було направлено Досудову вимогу за вих. №17568048-101 від 07.07.2025р. щодо виконання договірних зобов`язань. Вищевказана вимога залишено відповідачкою без реагування (а.с.12).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частина 1 статті 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлено договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.
У відповідності зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом."
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс 15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в Договорі позики, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
В разі сплати відповідачем коштів на рахунок Первісного Кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «Міжнародний альянс захисту кредиторів» та зараховані на погашення існуючої заборгованості.
Таким чином, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно зі ст. 190 ЦК України, вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з комплексного аналізу ст. 512, 513, 514, 516 та 517 ЦК України можна зробити однозначний та цілком логічний висновок про те, що заміна кредитора в зобов`язанні, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов`язання на боці кредитора.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Міжнародний альянс захисту кредиторів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/79790/82/589996 від 01.07.2019 р. у розмірі 175993,52 грн. є обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо заяви відповідача в якій вона просить застосувати строки позовної давності та відмовити у позові, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно умов Договору № №010/79790/82/589996, який укладений 01.07.2019 року, строк кредиту склав 48 місяців, а саме до 01.07.2023 року.
Отже, з 01.07.2023 р. необхідно відраховувати строк позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Разом з тим, 17 березня 2022 р. набрав чинності Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві і перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
14 травня 2025 року Верховна Рада ухвалила законопроєкт № 11315 та прийняла рішення виключити п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого в період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, з 02.04.2020 р. по 14.05.2025 р. строки позовної давності були призупиненні.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою 05.10.2025 року, тобто в період коли строки позовної давності були відновленні, та з цього моменту пройшло 5 місяць.
Строки, визначені статтями 257, 258 ЦПК України, не пропущено.
Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо.
Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Міжнародний альянс захисту кредиторів» та АО «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «АЛЬЯНС ПРАВОСУДДЯ» було укладено Договір про надання правничої допомоги № 1606/25-МАЗК від 16.06.2025р.
Позивач зазначає, що вартість за надання юридичної допомоги складає 8500 грн.
При цьому, суд зазначає, що з урахуванням принципу пропорціональності, оцінюючи складність правовідносин та самої позовної заяви, враховуючи велику кількість однотипних позовів ТОВ «Міжнародний альянс захисту кредиторів» по всій Україні, з огляду на що складення вказаних позовів не вимагає більших часових і фінансових затрат, тому, за таких обставин, суд приходить до висновку щодо завищення та непропорційності заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, та про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.
Згідно ч. ч.1-2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Згідно платіжної інструкції № 27 від 08.09.2025 позивач сплатив судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 3028 грн.
За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3028 грн.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 78, 81, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 15,16, 202, 203, 207, 256, 267, 509, 512, 513, 514, 516, 517, 526, 611, 612, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 639 ЦК України -

У Х В А Л И В :

Позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (ЄДРПОУ: 14305909, адреса: м. Київ вул. Алмазова Генерала,4 А) про стягнення заборгованості та судових витрат - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ» (04071, Україна, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок,6; Код ЄДРПОУ 45161767) заборгованість за договором №010/79790/82/589996 від 01.07.2019 року у розмірі 175993,52 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  РНОКПП НОМЕР_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ» (04071, Україна, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок, 6; Код ЄДРПОУ 45161767) відшкодування зі сплати судового збору в розмірі 3028 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ» (04071, Україна, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок,6; Код ЄДРПОУ 45161767) понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 16 червня 2026 року, з урахуванням навантаження на склад суду, яке пов`язано з тим, що від штатної кількості - 13 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки - 6, недостатня кількість суддів, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, введенням воєнного стану, відпустки у травні, навчання у червні 2026 р., що обумовлює збільшення строку виготовлення повного тексту рішення суду, оскільки показники навантаження перевищують нормативні у 8 разів, передачі справ 2-х інших суддів, суд першої інстанції позбавлений можливості дотримання строків, передбачених національним законодавством.
З урахуванням рекомендованих Вищою радою правосуддя показників, ДСА України зробила розрахунок необхідної кількості суддів для здійснення ефективного правосуддя, яка суттєво перевищує кількість суддів визначену рішенням ВРП від 24 серпня 2023 р. 852/0/15/ - 23. Згідно розрахунків ДСА України, чисельність суддів Біляївського районного суду Одеської області, з урахуванням рівня навантаження, має складати 47 осіб. Зараз штатна кількість - 13 суддів, фактично здійснюють правосуддя тільки - 6 суддів.

Суддя В.М. Буран