УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

18 червня 2026 року 
м. Київ

справа №420/2280/26
адміністративне провадження № К/990/27471/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2026 у справі №420/2280/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідач), в якій просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови йому у виготовленні та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області) нової довідки про розмір грошового забезпечення, розрахованого відповідно до вимог статей 9,43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII), положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн), встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом на 2024 та станом на 2025 роки, для перерахунку пенсії з 1 лютого 2024 року та з 01.07.2025;
- зобов`язати відповідача підготувати та надати до ГУ ПФУ в Одеській області нову довідку про розміри грошового забезпечення станом на 01.01.2024 та станом на 18.06.2025, у відповідності до вимог статей 9, 43 і 63 Закону №2262-XII, положень Постанови №704 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн.), встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, в розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою, та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом на 2024 рік та станом на 2025 рік, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.02.2024 та з 01.07.2025.
Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2026, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2026, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії  ІНФОРМАЦІЯ_1  щодо відмови ОСОБА_1 у виготовленні та наданні до ГУ ПФУ в Одеській області нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 18.06.2025 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-XII з врахуванням положень Постанови №704 щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн), встановленого законом на 01.01.2025 рік на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, в розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом 2025 рік, для перерахунку пенсії з 01.07.2025.
Зобов`язано  ІНФОРМАЦІЯ_2  підготувати та надати до ГУ ПФУ в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача, станом на 18.06.2025 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-XII, положень Постанови №704 із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн), встановленого законом на 01.01.2025 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів, для здійснення перерахунку пенсії з 01.07.2025. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.06.2026 виправлено описку в тексті рішення суду від 30.03.2026 у справі № 420/2280/26 шляхом зазначення вірного відповідача у цій справі - ІНФОРМАЦІЯ_3.
На адресу Верховного Суду 15.06.2026 надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_3, у якій скаржник просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2026, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2026 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлено, що скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу. Також заявник касаційної скарги зазначає, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для особи, яка подає касаційну скаргу.
Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо, зокрема, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес має виняткове значення для особи, яка подає касаційну скаргу.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Згідно пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу, справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Варто зауважити, що предмет спору у цій справі та критерії, визначені пунктом 3 частини 6 статті 12 КАС України, а також факт того, що дана справа не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження (частина 4 статті 12 КАС України), дають підстави стверджувати, що вказану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності.
Враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження відповідач зазначає про наявність обставин, наведених у підпунктах «а» та «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Втім, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки скаржник належним чином не обґрунтував фундаментальність значення саме цієї справи із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Водночас, щодо тверджень скаржника про те, що справа становить значний суспільний інтерес Верховний Суд зауважує, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо. Проте, скаржник в касаційній скарзі не наводить жодних обґрунтувань, які б давали достатні підстави вважати, що справа становить значний суспільний інтерес.
Колегія суддів також відхиляє доводи заявника касаційної скарги про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань не наводить.
Отже, доводи скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, є необґрунтованими.
Крім цього, підставою касаційного оскарження відповідач зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зокрема, скаржник стверджує, що на момент звернення з даною касаційною скаргою відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування відповідних норм Закону України №2262-XII, Постанови №704 у правовідносинах, які виникли у зв`язку з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі №320/29450/24, про визнання протиправним та нечинним пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови №704.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові від 17.02.2026 у справі №520/5814/24 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступив від попередньо сформованих правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.10.2025 у справі № 600/3516/24-а та від 22.10.2025 у справі №420/3824/25, у яких вказано про те, що: «з дня набрання чинності Постановою № 481 (20 травня 2023 року) та протягом усього періоду її дії (до 18 червня 2025 року) правові підстави для видачі довідок про розмір грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні. Протягом зазначеного періоду визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснювалося, виходячи з фіксованої величини 1762,00 грн, передбаченої Постановою № 481» та сформувати наступний: «…до правовідносин, пов`язаних із оформленням та направленням до органу Пенсійного фонду України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача, визначеного станом на 01 січня 2024 року відповідно до Постанови № 704, під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою №481, якою визначено фіксовану розрахункову величину - 1762,00 грн.».
До того ж, в іншій постанові Верховного Суду від 02.04.2026 у справі № 520/14547/25 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що"…станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" і становить 3028,00 грн. Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та похідне від цього зростання розмірів грошового забезпечення, розрахунковою величиною для якого є прожитковий мінімум, у позивача виникло право на отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення у 2025 році, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ та право на перерахунок пенсії на її підставі…
Натомість пункт 4 Постанови КМУ № 704 в редакції пункту 2 Постанови КМУ № 481 замінює такий державний соціальний стандарт як прожитковий мінімум на сталу величину - 1762,00 грн, застосування якої при визначенні посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців не лише суттєво зменшує їх розміри окладів, а й зводить нанівець мету прийняття Постанови КМУ № 704 як такої.
Така зміна правового регулювання щодо розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців скасовує основну новелу пункту 4 Постанови КМУ № 704, яка полягала в тому, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням співвідносилися до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який установлюється законом про Державний бюджет на відповідний календарний рік, а також призводить до збільшення питомої частки додаткових видів грошового забезпечення, що нівелює ідею оптимізації структури грошового забезпечення та гарантії захищеності грошового забезпечення військовослужбовців від негативних економічних факторів.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів виходить з того, що при вирішенні цього спору визначальним є дотримання принципу ієрархії нормативно-правових актів та обов`язку суду застосовувати акт, який має вищу юридичну силу. Такий підхід узгоджується з конституційним принципом верховенства права, який, зокрема, передбачає пріоритет змісту права над його формальним вираженням, а також із вимогами статті 19 Конституції України, відповідно до яких суб`єкти владних повноважень можуть діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом. Вказані приписи у їх системному зв`язку виключають можливість легітимації протиправної поведінки органу влади лише з підстави формальної чинності підзаконного нормативного акта. З огляду на викладене, положення пункту 4 Постанови КМУ № 704 у редакції, зміненій Постановою КМУ № 481, якими встановлено фіксовану розрахункову величину 1762,00 грн, не можуть застосовуватися у спірних правовідносинах, оскільки вони звужують зміст та обсяг державних соціальних гарантій, визначених законом, та фактично нівелюють правове значення прожиткового мінімуму як базового державного соціального стандарту, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема положень статей 43, 63 Закону № 2262-ХІІ та пункту 4 Постанови КМУ № 704, є обґрунтованими, тоді як висновки судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність застосування фіксованої розрахункової величини 1762,00 грн та відсутність підстав для підготовки оновленої довідки про розмір грошового забезпечення - помилковими.".
Тобто скаржник просить сформувати висновок щодо застосування норм права у правовідносинах, стосовно яких вже наявний висновок Верховного Суду.
Крім цього, суд апеляційної інстанції, підтримуючи правову позицію суду першої інстанції, врахував висновок Верховного Суду, який викладено в постанові від 06.04.2026 у справі №520/16223/25 у подібних правовідносинах, проте відповідач в касаційній скарзі не обгрунтовує підстави для відступу від наведених висновків Верховного Суду та суд касаційної інстанції не вбачає за необхідне відступати від такого висновку.
Таким чином, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі, оскільки станом на час постановлення цієї ухвали Верховний Суд вже сформував правову позицію щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_3 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2026 у справі №420/2280/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін