Справа № 448/300/25 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І. 
Провадження № 22-ц/811/169/26 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, треті особи: приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, ОСОБА_3 , про визнання права власності, –

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, треті особи: приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, ОСОБА_3 , про визнання права власності.
Позов мотивувала тим, що після смерті її матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на її майно, а саме – житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на вищезазначений будинок виникло у зв`язку з тим, що такий був побудований її матір`ю.
Вважала, що вона прийняла спадщину шляхом вчинення фактичних дій щодо вступу в управління та володіння спадковим майном, однак не оформила спадкових прав.
В подальшому вона звернулася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначений будинок.
Жодних інших осіб, які б фактично прийняли спадщину після смерті її матері немає, оскільки сама по собі реєстрація в будинку інших осіб не є абсолютним доказом на підтвердження обставин проживання на час відкриття спадщини, а її брати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 померли, не будучи одруженими та не маючи дітей. 
З наведених підстав просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 72.9 кв.м., з господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 рокув задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, треті особи: приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, ОСОБА_3 , про визнання права власності, – відмовлено.
Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 року оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, тому для її прийняття необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, зокрема, вчинив дії по управлінню, розпорядженню і користуванню спадковим майном.
З 2002 року ОСОБА_3 не проживала за адресою її місця реєстрації, не вчинила жодних дій по управлінню, розпорядженню та користуванню спірним майном, а відтак не прийняла спадщину.
Незважаючи на це, вона заявляла клопотання про залучення ОСОБА_3 співвідповідачем, однак таке клопотання залишено судом без розгляду, позбавивши її можливості залучити співвідповідача, а в подальшому помилково відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом.
Відповідачами у справі про визнання права власності в поярку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а за відсутності інших спадкоємців, неприйняття ними спадщини, відповідачами є територіальні громади.
Жодних осіб, які б фактично прийняли спадщину немає, оскільки сама по собі реєстрація в будинку інших осіб не є абсолютним доказом на підтвердження факту проживання на час відкриття спадщини.
Права ОСОБА_8 жодним чином не порушуються, оскільки він не є спадкоємцем, а факт реєстрації його місця проживання не дає підстав претендувати на визнання за ним права власності на спірне майно.
Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки не залучено до участі у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , а також спадкоємців синів ОСОБА_4 – ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_9 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12 лютого 1969 року, виданим Судововишнянською міською радою.
Свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 підтверджується, що 17 травня 1988 року ОСОБА_11 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини – ОСОБА_12 .
Згідно з листом Львівського державного нотаріального архіву від 07 листопада 2024 року № 2809/01-21 спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 не заводилася.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради.
Згідно з довідкою від 30 жовтня 2024 року, виданою КП ЛОР «Самбірське МБТІ», житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 незареєстровано.
Згідно з довідкою № 2549/07-05 від 18 грудня 2024 року, виданою центром надання адміністративних послуг, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташований індивідуальний житловий будинок. 
В той же час, з копії долученої до матеріалів справи будинкової книги вбачається, що ОСОБА_4 є наймачем будинку АДРЕСА_1 (а.с. 59).
17 вересня 2024 року на замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_13 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з технічним паспортом від 17 вересня 2024 року одноповерховий житловий будинок садибного типу 1940 року побудови загальною площею 72.9 кв.м., що складається з двох житлових кімнат житловою площею 31.1 кв.м. (літ. А-1). До будинку належать: веранда 1987 року будівництва площею 16.4 кв.м. (літ. а); сходи бетонні (літ. а1); комора, 1980 року будівництва площею 6.8 кв.м. (літ. Б); вбиральня, 1980 року будівництва площею 1 кв.м. (літ. В); альтанка, 1988 року будівництва, загальною площею 11.9 кв.м. (літ. Г); вбиральня, 1980 року будівництва площею 1.3 кв.м. (літ. Д); криниця глибиною 6 м., що складається з бетонних кілець (літ. К); хвіртка протядніст. 0.92 м з бляхи в металевих стовпцях (літ. 1); огорожа з бляхи в металевих стовпцях загальною протяжністю 9.2 м. (літ. 2); огорожа з металевої сітки в дерев`яних стовпцях загальною протяжністю 61 м. (літ. 3); ворота протяжністю 4.3 м. металеві, обтягнуті сіткою (літера 4). 
Згідно з висновком про вартість майна, складеним СОД-ФОП ОСОБА_14 14 жовтня 2024 року, вартість будинку АДРЕСА_1 становить 151 906 грн.
Згідно з довідкою № 2389/07-05 від 20 жовтня 2024 року, виданою центром надання адміністративних послуг ОСОБА_4 до часу своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, у вищезазначеній довідці вказано, що на час смерті ОСОБА_4 за цією адресою зареєстровані: її дочки – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також онуки – ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Як вбачається з штампу в паспорті НОМЕР_4 відмітці про сімейний стан 30 серпня 2003 року ОСОБА_15 зареєструвала шлюб з ОСОБА_21 .
Згідно з довідкою № 2301/07-05 від 24 жовтня 2024 року, виданою Центром надання адміністративних послуг, ОСОБА_3 за місцем реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 2002 року.
Актом № 86 від 24 жовтня 2024 року про непроживання особи за місцем реєстрації місця проживання підтверджується, що ОСОБА_3 за місцем реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає з 2002 року у зв`язку з одруженням.
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 , виданим Судововишнянською міською радою, підтверджується, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 , виданим Судововишнянською міською радою, підтверджується, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 , виданим виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради, підтверджується, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_14 .
30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із завою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Листом приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. від 21 лютого 2025 року № 37/02-14 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. 
Пунктами 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини, відтак до правовідносин щодо спадкування після смерті ОСОБА_4 підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР (в редакції станом на 29 вересня 2003 року).
Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Відповідно до статті 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
Статтею 549 ЦК Української РСР (в редакції станом на 29 вересня 2003 року) передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Факт того, що особа за життя не оформила свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Подібні правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі № 350/1850/17.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17.
Відповідно до пункту 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.
Згідно з пунктом 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.
Надаючи правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, зокрема, записам будинкової книги, згідно з якими основним наймачем будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 , технічному паспорту на спірний житловий будинок, виготовленому 17 вересня 2024 року ФОП ОСОБА_13 , колегія суддів дійшла висновку, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який не є самочинним будівництвом. 
Проживаючи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном – будинком АДРЕСА_1 , а отже прийняла спадщину після смерті матері.
Звертаючись з позовними вимогами, ОСОБА_1 обґрунтовує їх тим, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , однак не може оформити спадкові права у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належне спадкодавцеві майно.
При цьому, позовні вимоги, пред`явлено до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, зазначивши її відповідачем у даній справі. 
Разом з тим, іншими спадкоємцями першої черги за законом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , були ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала заяву про залучення в якості співвідповідача ОСОБА_3 , однак така не задоволена судом першої інстанції .
Крім того, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні зави ОСОБА_8 про залучення його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Згідно з витягом з реєстру Судововишнянської територіальної громади №2025/009934580 з 02 вересня 2003 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_8 .
Подаючи заву про залучення до участі у справі в як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_8 вказує, що його дід та баба на законних підставах були власниками спірного будинку, однак не надав жодних доказів на підтвердження зазначених обставин. 
В той же час ОСОБА_8 не є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , не надав доказів, які б підтверджували підстави для визнання за ним права власності на спірний будинок, а сам факт реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця не свідчить про наявність у нього права на спадкове майно.
З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2025 року ОСОБА_3 подала заяву, в якій зазначила, що спадщину після смерті її матері, ОСОБА_4 , вона не прийняла, щодо задоволення позову не заперечує (а.с. 77).
Оскільки на час смерті ОСОБА_4 її донька ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем не проживала, не вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном, у передбачений законом строк не подавала заяву про прийняття спадщини, відтак, не прийняла спадщину, а тому не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 .
Таким, чином, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , яка фактично прийняла спадщину, з огляду на те, що ОСОБА_3 спадщину не прийняла, а інші спадкоємці першої черги – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , померли за відсутності у них спадкоємців першої черги за законом.
На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, не встановив коло осіб, які мають право на спірне майно, та дійшов помилкового висновку про те, що позов подано до неналежного відповідача, у зв`язку з незалученням до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . 
У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 та від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18.
Отже, пред`являючи позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, позивачка правильно визначила відповідача у даній справі. 
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_4 проживала разом із спадкодавцем, фактично вступила в управління спадковим майном, тому вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 72.9 кв.м., з господарськими спорудами.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1519.06 грн судового збору за подання позову та 1822.87 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 3 341.93 грн судових витрат.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, треті особи: приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, ОСОБА_3 , про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 72.9 кв.м., з господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стягнути з Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 3341 (три тисячі триста сорок один) гривень 93 копійок судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текс постанови складено 06 липня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.