Справа № 175/3405/26
Провадження № 2/202/3767/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

03 червня 2026 року Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого - судді Мачуського О.М.
за участю секретаря судового засідання – Карасьової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за грошовим зобов`язанням, -

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2026 року до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що ОСОБА_2 отримав від позивача грошові кошти в загальній сумі 10 000 гривень, що підтверджується відповідною розпискою від 15.11.2021 року під 30 % до 15.12.2021 р. та 60 % в подальшому. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав.
Враховуючи наведене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 307 000 гривень та витрати з оплати судового збору.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2023 року цивільну справу № 175/3405/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпра.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 09 квітня 2026року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 15.11.2021 року ОСОБА_2 була написана розписка про те, що останній отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000 гривень під 30 % до 15.12.2021 року. У разі неповернення коштів, з 15.12.2021 року сума відсотків становить 60 % щомісяця.
Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова розписка позичальника сама по собі є письмовою угодою та документальним підтвердженням передачі грошей, у відповідності до умов укладеного Договору позики.
З урахуванням вказаних положень, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 10 000 гривень, який за своїми правовими ознаками є реальною, односторонньою, оплатною угодою, на підтвердження якого була надана власноруч написана розписка, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальникові.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками,у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, відповідач не виконав своє фінансове зобов`язання, а тому сума у 10000 грн. повинна бути стягнута з нього на користь відповідача.
Крім того, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Відповідно до розписки боржник позичав кошти з 15.11.2021 р. під 30 %, а з 15.12.2021 р. під 60 % щомісяця. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума відсотків складає 297 000 грн..
З урахуванням змісту розписки сума у 3000 грн., що дорівнює 30 % від суми боргу за період користування позикою від 15.11.2021 р. по 15.12.2021 р. підлягає стягненню з відповідача.
Разом з тим, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (в даному випадку — після 15.12.2021) 
Після цієї дати поведінка боржника є неправомірною, тому правовідносини регулюються статтею 625 ЦК України, а не умовами договору про плату за користування.
Суд вважає за необхідне відмовити у стягненні договірних процентів у розмірі 60% на місяць за період після 15.12.2021 року як таких, що нараховані поза межами строку дії договору, є неспівмірними та суперечать принципам розумності і справедливості та зменшити їх розмір до гарантованих законом 3% річних, що відповідно до розрахунку складає 1 245,21 грн. (10 000 грн ? 3% ? 1515 днів(з 16.12.2021 р. по 07.02.2026 р.)) / 365 днів)
Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за грошовим зобов`язанням підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі гривень 113,96 грн..
Керуючись ст. ст.4,12,13,81,137,141, 263,265, 259, 268, 280-282 351,352,355 ЦПК України, ст.ст.545,625,1046,1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за грошовим зобов`язанням – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , Паспорт НОМЕР_2 , виданий Краснолиманським МВУМВС України в Донецькій області 03.08.2005 р.) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму боргу за грошовим зобов`язанням у розмірі 14245,21 гривень. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , Паспорт НОМЕР_2 , виданий Краснолиманським МВУМВС України в Донецькій області 03.08.2005 р.) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 113,96 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський