Справа № 309/1338/26
Провадження № 2/309/689/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді Сідей Я.Я.
з участю секретаря судового засідання: Тодьер А.О.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в місті Хуст цивільну справу за позовом:
ОСОБА_1 
до 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 
третя особа без самостійних вимог: Хустська державна нотаріальна контора 
про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Хустська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 19 вересня 2025 року. На день своєї смерті він проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
З ним на день його смерті були зареєстровані та проживали: внучка ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 , внук ОСОБА_5 та правнук ОСОБА_6 . Факт споріднення сторін підтверджується свідоцтвом про народження, рішенням Хустського районного суду, свідоцтвом про народження відповідачки, свідоцтвом про укладення шлюбу відповідачки, свідоцтвом про розірвання шлюбу відповідачки, свідоцтвом про народження відповідача.
Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. До складу спадщини у відповідності до ст. 1218 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) ввійшли всі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкове майно склалося: з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який побудований померлим 1962 року, що підтверджується випискою з погосподарської книги за № 23 за 2016-2021 роки Монастиреського старостинського округу. 
За життя померлий спадкодавець ОСОБА_4 , склав заповіт згідно якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що йому буде належати на день смерті і на що згідно з законом матиме право заповів ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом від 03 липня 2021 року посвідчений старостою Монастирецького старостинського округу та зареєстрований в реєстрі №2-25 (копія додається).
З метою прийняття спадщини позивачка звернулась до Хустської державної нотаріальної контори. Однак вивчивши надані документи нотаріусом вказано на неможливість прийняття спадщини на майно померлого, оскільки померлий спадкодавець за життя не здійснив державної реєстрації права власності на збудований будинок. Крім цього у позивачки і відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки під цим будинком. Враховуючи вищевикладене позивачці необхідно звернутись до суду для прийняття спадщини в судовому порядку. 
Незалежним експертом ТОВ «Ріалті-О» 26.03.2026 року зроблено незалежну експертизу, та встановлено що ринкова (оціночна) вартість будинку становить 129 789,00 грн. 
Таким чином, виникла ситуація при якій, через відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок та відсутність рішення органу місцевого самоврядування на земельну ділянку під будинком спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріуса. За таких обставин, виходячи з приписів ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку.
Враховуючи викладене, позивачка ОСОБА_1 , просить визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, зазначив, що позовні вимоги підтримує і просить такі задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, визнали позов в повному обсязі, не заперечили проти задоволення позовних вимог. 
Представник Хустської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.
Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення уточнених позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 19 вересня 2025 року, яке видане Виконавчим комітетом Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. (а.с.9).
Згідно з Довідкою, виданою старостою Монастирецького старостинського округу за № 2/346 від 28.10.2025 року, на день своєї смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживали та зареєстровані : внучка ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); син ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ); внук ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ); правнук ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).
Згідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 30 червня 1988 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено шлюб.
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21 червня 1994 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_9 . 
Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано, згідно з Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13 вересня 2007 року серії НОМЕР_4 за актовим записом №193.
Згідно зі Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 17 вересня 1970 року ОСОБА_4 та ОСОБА_10 є батьками ОСОБА_8 . 
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2017 року у справі 309/2658/17 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 .
Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Випискою з погосподарської книги № 23 за 2016-2021 роки Монастирецького старостинського округу від 01.04.2026 №2/200 вбачається, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , побудований ОСОБА_4 у 1962 року. 
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 20.03.2026 року за вих. № 1411, адреса житлового будинку: АДРЕСА_1 ; найменування об`єкту: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Загальна площа становить 143,2 кв.м.
З Висновку про вартість майна від 26.03.2026 року встановлено, що ринкова вартість житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 складає : 129789,00 грн без ПДВ. 
До складу спадщини у відповідності до ст. 1218 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) ввійшли всі права та обов`язки, що ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно Заповіту ОСОБА_4 , від 03 червня 2021 року, посвідченого старостою Монастирецького старостинського округу та зареєстрований в реєстрі №2-25, - ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що йому буде належати на день смерті і на що згідно з законом матиме право.
Позивачка з метою прийняття спадщини звернулась до Хустської державної нотаріальної контори. Однак вивчивши надані документи нотаріусом вказано на неможливість прийняття спадщини на майно померлого, оскільки померлий спадкодавець за життя не здійснив державної реєстрації права власності на збудований будинок. Крім цього у позивачки і відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки під цим будинком.
Таким чином позивачка не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору через відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.
Частиною 1, 2 статті 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Згідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. 
Згідно положень ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.328 ч.2, ст.392 ЦК України).
Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Відповідно до роз`яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 по об`єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За таких встановлених у підготовчому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, та позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Хустського 
районного суду: Сідей Я.Я.