РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/434/26
Провадження № 2/293/508/2026

28 квітня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Збаражського О.М.,
за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
І. СУТЬ СПРАВИ
30.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулось до суду із позовом, за змістом якого просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №491651-КС-004 від 10.02.2025 у розмірі 28300,00грн.
В обгрунтування позову, позивач зазначає, що 10.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі ТОВ «Бізнес позика») та ОСОБА_1 укладено договір №491651-КС-004 про надання кредиту у розмірі 10000,00грн., шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування на банківську картку, яку відповідач вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Однак, ОСОБА_1 виконував зобов`язання за кредитним договором неналежним чином, у зв`язку із чим за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 15.02.2026 складає 28300,00грн.
З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся з даним позовом до суду.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 30.03.2026 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.
На виконання вимог ч.8 ст. 187 ЦПК України, 31.03.2026 суд отримав відомості про місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 
31.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначив на 28.04.2026. За клопотанням позивача постановив витребувати докази щодо факту виконання спірного кредитного договору.
22.04.2026 Акціонерне товариство «Ощадбанк» надало запитувану інформацію.
28.04.2026 сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. Згідно клопотання зазначено у позовній заяві, представник позивача Мишевська Н.М. просила розглядати справу без участі представника позивача. 
Відповідач ОСОБА_1 не прибув в судове засідання, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. 28.04.2026 звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» визнав частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту. 
Враховуючи норми ст. 128 ЦПК України, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлялась про розгляд справи.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
У судовому засіданні від 28.04.2026 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд склав скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 
Згідно паспорта споживчого кредиту позичальник ознайомився з умови кредитування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», загальними витратами з кредитом, орієнтовною вартість кредиту, та порядком повернення кредиту, штрафними санкціями у разі прострочення платежів та підписав його одноразовим ідентифікатором UA-5079 (а.с.15-16).
10.02.2025 ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» уклали договір №491651-КС-004 про надання кредиту. Відповідачем договір про надання кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором UA5623 у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 17-47,52-64).
Відповідно до п.2.1 договору №491651-КС-004 про надання кредиту від 10.02.2025 ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику грошові кошти у розмірі 10000,00грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах визначених договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».
Згідно п.2.3., 2.7 строк кредиту – 16 тижні, термін дії договору до 02.06.2025. 
За умовами договору орієнтовна загальна вартість кредиту становить 20194,52грн. Загальні витрати за кредитом 10194,52грн. 
Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Профітгід» (а.с.51).
За розрахунком позивача, заборгованість за кредитним договором №491651-КС-004 станом на 18.02.2026 становить 28300,00грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10000,00грн., заборгованості за відсотками - 11300,00грн., заборгованості по відсоткам, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України – 5000,00грн., заборгованості по комісії – 2000,00 грн. (а.с.11-13). 
ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ. 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Нормами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про те, що ОСОБА_1 не погашав кредитну заборгованість, що у свою чергу відповідно до закону та умов договору порушило права позивача.
Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 10000,00грн., та відсотків в розмірі 11300,00грн., що нараховані в межах строку дії договору, є обґрунтованими, тому в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо нарахованої комісії за видачу кредиту, суд зазначає наступне.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Натомість, положення п.2.5. договору про надання кредиту (Споживчий кредит. Електрона форма) не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту, а також позивачем не надано доказів їх надання відповідачу ОСОБА_1 . 
З вказаних підстав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення комісії за надання кредиту.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, суд вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення суми заборгованості по відсоткам, що нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 5000,00грн., з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.
Оскільки позивачем у період дії воєнного стану нараховані штрафні санкції, від сплати якої позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення такої неустойки.
Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000,00грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 11300,00грн., відмовляючи у стягненні нарахованої комісії за видачу кредиту та відсотків нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. 
V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2003,72грн. із розрахунку 75,26% від заявлених позовних вимог.
Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором №491651-КС-004 про надання кредиту від 10.02.2025 в розмірі 21300 (двадцять одна тисяча триста) грн., судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 2003 (дві тисячі три) грн. 72 коп. 
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 
адреса місцезнаходження: 01133, м.Київ, б. Лесі Українки, 26, офіс 411
код ЄДРПОУ 41084239

Відповідач:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
адреса реєстрації: АДРЕСА_1 
РНОКПП НОМЕР_2 

Повне рішення складено та підписано 29.04.2026. 

Суддя 	Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ