ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року м. Житомир справа №240/9725/23
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1), в якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійною фонду України в Житомирській області про відмову у зарахуванні страхового стажу та у відмові в здійсненні перерахунку та виплати йому належної пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати йому період військової служби з 09.12.1978 по 22.02.1980 у лавах Радянської Армії до його страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.11.2022 перерахунок йому пенсії з урахуванням страхового стажу за період з 09.12.1978 по 22.02.1980 у лавах Радянської Армії.
На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу". Однак листом від 02.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило йому в такому переведенні через відсутність необхідного стажу роботи станом на 01.05.2016 не менше 10 років на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовці, визначених статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України. Позивач вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно не зараховано йому до період військової служби в лавах Радянської Армії, та як наслідок порушило його право на отримання пенсії. У зв`язку із цим він звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою суду провадження в даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію управління зазначило, що ОСОБА_1 з 22.04.2019 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, розмір його пенсії обчислений з урахуванням страхового стажу в розмірі 46 років 02 місяці 26 днів, до якого включений і період проходження позивачем військової служби з 09.12.1978 по 22.02.1980. Водночас, 02.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою, в якій просив перевести його із пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Вказана заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області і саме вказане управління прийняло рішення від 02.01.2023, яким відмовило позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" через відсутність у нього станом на 01.05.2016 стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, в розмірі 10 років. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення, шляхом направлення йому листа від 18.01.2023. Враховуючи вказане, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що не приймало рішення про відмову позивачу у перерахунку з одного виду пенсії на інший та не вирішувало питання щодо наявності підстав для зарахування періоду проходження позивачем військової служби до стажу роботи на посадах державної служби, а відтак не вчиняло дій, які б могли порушувати права позивача. Разом з тим, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення від 02.01.2023 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає правомірним, а тому просить відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог.
Розглянувши наявні у справі матеріали, суд виніс ухвалу, якою залучив Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до участі в даній справі, в якості другого відповідача (далі - відповідач 2).
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області реалізувало своє право на заперечення щодо заявлених позовних вимог та подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що при розгляді заяви ОСОБА_1 діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Аргументуючи свою позицію управління вказало, що за результатами розгляду заяви позивача, доданих до неї документів та наявних відомостей, управлінням було встановлено, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01.05.2016 складає лише 9 років 4 місяці 12 днів (з 20.12.2006 по 01.05.2016), що є недостатнім для виникнення права на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". Враховуючи відсутність необхідного стажу державної служби (10 років), управлінням було відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". Також у відзиві Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вказало, що Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" не передбачено зарахування військової служби до стажу державної служби. Враховуючи вказане, управління просило відмовити у задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 05.12.1996 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а з 22.04.2019 він отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно форми РС-право розмір пенсії за віком, яку отримує позивач, обчислений з урахуванням страхового стажу в розмірі 46 років 02 місяці 26 днів. При цьому, період проходження позивачем строкової військової служби з 26.11.1978 по 30.04.1980 (1 рік 05 місяців 05 днів) зарахований пенсійним органом до його страхового стажу.
02 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, в якій просив перевести його із пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1), за принципом екстериторіальності вищезазначену заяву розглядало Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
За наслідками розгляду поданої ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняло рішення від 02.01.2023 №918180142307, яким відмовило позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" через відсутність у нього необхідного стажу роботи на посадах державної служби станом на 01.05.2016 в розмірі 10 років. 
Із змісту вказаного рішення від 02.01.2023 №918180142307 вбачається, що за підрахунками Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01.05.2016 складає лише 9 років 4 місяці 12 днів (з 20.12.2006 по 01.05.2016).
Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення від 02.01.2023 №918180142307 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 було повідомлено листом Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 18.01.2023.
Звертаючись із даним позовом до суду ОСОБА_1 не погоджується із розміром визначеного йому стажу роботи на посадах державної служби, та зазначає, що до вказаного стажу пенсійний орган протиправно не зарахував період проходження ним військової служби в Збройних Силах СРСР з 09.12.1978 по 21.02.1980.
Відтак, вважаючи протиправною відмову у переведенні його з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" через відсутність необхідного стажу роботи на посадах держаної служби, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно частини першої статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV(далі - Закон №1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
До 01 травня 2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване Законом України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон №3723-XII).
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Водночас, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону було визнано таким, що втратив чинність Закон України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723.
Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу") право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного вище віку (62 роки для чоловіків та 60 років для жінок) працювали на посадах державних службовців; або мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
При цьому законодавець передбачив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закон України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу". Такі умови визначені пунктами 10 та 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ.
Так, згідно з пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), за останньою зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13 лютого 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).
Отже, не зважаючи на те, що з 01.06.2016 року Закон України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу" втратив чинність, після вказаної дати особи, що працювали на державній службі за дотримання передбачених пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ умов та за наявності, передбачених статтею 37 Закон України від 16.12.1993 року № 3723-XII "Про державну службу» підстав, мають право на пенсію державного службовця.
Таким чином, аналіз вищезазначених правових норм статті 37 Закон України від 16.12.1993 року № 3723-XII "Про державну службу" та пунктів 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII "Про державну службу" свідчить, що після 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.
Відтак, після 01.05.2016 для призначення пенсії відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII вік, страховий стаж та стаж державної служби особи має відповідати наступним умовам:
- особа має досягти: 62-річного віку для чоловіків та 60-річного віку для жінок;
- особа повинна мати страховий стаж, передбачений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який становить 35 років для чоловіків та 30 років для жінок 30 років;
- особа має перебувати станом на 01.05.2016 на державній службі та мати станом на цю дату стаж державної служби понад 10 років; або ж особа повинна мати стаж державної служби понад 20 років незалежно від того, чи перебувала вона станом на 01.05.2016 на державній службі.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (02.01.2023), позивачу було 63 роки, а його загальний страховий стаж становить понад 46 років.
Вказане свідчить, що позивач досяг визначеного в статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу" 62-річного пенсійного віку, та має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Разом з тим, оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.01.2023 №918180142307 ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу" через відсутність у нього необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01.05.2016 в розмірі 10 років. За підрахунками Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області такий стаж у позивача складає лише 9 років 4 місяці 12 днів, а саме період його роботи (з 20.12.2006 по 01.05.2016 в Управлінні Пенсійного фонду України в Радомишильському районі. 
Водночас, період проходження ОСОБА_1 військової служби в Збройних Силах СРСР до стажу його роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, зарахований не був.
При цьому, суд зауважує, що в поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що проходив військову службу в Збройних Силах СРСР в період з 09.12.1978 по 21.02.1980. Однак, згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 25.11.1978 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.12.1996 №262 ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах СРСР в період з 26.11.1978 по 30.04.1980.
Надаючи правову оцінку правомірності дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування позивачу до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, періоду проходження ним військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.11.1978 по 30.04.1980, суд зазначає наступне.
Стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229.
Водночас, пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до 01 травня року обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше.
До набрання чинності Законом №889-VІІІ державної служби до набрання, обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), додатку до нього та інших нормативно-правових актів.
Таким чином, обчислення стажу державної служби за період роботи до 01.05.2016 (до моменту набрання чинності Законом №899) здійснюється відповідно до Порядку №283.
Абзацом 1 пункту 2 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців.
Разом з тим, статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у редакції частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Нормами абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону №328-V від 03.11.2006 року, встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до пункту 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається стаж військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях. При цьому до стажу державної служби осіб включаються усі види військової служби, які вони проходили у Збройних Силах та інших військових Формуваннях України та колишнього СРСР до 01 травня 2016 року.
Враховуючи положення зазначених правових норм, періоди військової служби як до 01 травня 2016 року так і після 01 травня 2016 року зараховуються до стажу державної служби.
У зв`язку з цим, період проходження ОСОБА_1 строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.11.1978 по 30.04.1980 підлягає зарахуванню до стажу його роботи на посадах державної служби, що враховується при визначенні наявності права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".
Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно не зарахувало ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, який враховується при визначення наявності права на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", періоду проходження ним строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.11.1978 по 30.04.1980, що становить 1 рік 05 місяців 05 днів.
Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що загальний розмір стажу роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, станом на 01.05.2016 становить 10 років 09 місяців 17 днів, з яких: 9 років 04 місяці 12 днів - період його роботи в Управлінні Пенсійного фонду України в Радомишильському районі 20.12.2006 по 01.05.2016 , що визнається пенсійним органом; 1 рік 05 місяців 05 днів - період проходження ним строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.11.1978 по 30.04.1980. Вказаний стаж (10 років 09 місяців 17 днів) є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Відтак, з огляду на правове регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.01.2023 №918180142307 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", єдиною підставою прийняття якого була відсутність у позивача станом на 01.05.2016 стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, в розмірі 10 років, є протиправним та підлягає скасуванню.
Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Однак, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, застосовуючи механізм захисту та ефективного відновлення порушених прав позивача, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, який враховується при визначенні наявності права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", період проходження ним строкової військової служби в Збройних Силах СРСР строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.11.1978 по 30.04.1980, а також перевести ОСОБА_1 з 02.01.2023 із пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
При цьому, періодом, за який суд задовольняє вимоги щодо переведення ОСОБА_1 із пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є період з 02.01.2023, а не з 01.11.2022, як просить позивач, оскільки відповідно до частини 3 статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви про таке, що у спірних правовідносинах відбулося 02.01.2023.
Також суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо зарахування періодів до стажу позивача, а також щодо переведення з одного виду пенсії на інший має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про наявність підстав для такого переведення та здійснював підрахунок стажу роботи позивача на посадах державної служби, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.
Натомість, порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області під час розгляду даної справи судом встановлено не було, оскільки оскаржуване рішення від 02.01.2023 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а тому заявлені до нього позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.
Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003; код ЄДРПОУ 13559341) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вулиця Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005; код ЄДРПОУ 13486010) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, який враховується при визначенні наявності права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", періоду проходження ним строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.11.1978 по 30.04.1980.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.01.2023 №918180142307 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, який враховується при визначенні наявності права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", період проходження ним строкової військової служби в Збройних Силах СРСР строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.11.1978 по 30.04.1980, та перевести ОСОБА_1 з 02.01.2023 із пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу".
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович