ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа№ 925/898/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Суліма В.В. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.10.2025, повний текст складений 03.11.2025,
у справі № 925/898/25 (суддя Гладун А. І.)
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
про стягнення 88 834,45 грн

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2025 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі-відповідач) про стягнення 73 305,00 грн боргу з орендної плати за договором оренди транспортного засобу від 08.10.2022, 12 876,28 грн інфляційних втрат за період з 10.05.2024 до 30.06.2025 та 2 653,17 грн 3% річних за період з 10.05.2024 до 24.07.2025 за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідач неналежно виконав зобов`язання за договором зі сплати орендної плати, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 73 305,00 грн.
Короткий зміст рішення господарського суду та мотиви їх прийняття
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.10.2025 позовні вимоги задоволено повністю. 
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 73 305,00 грн - боргу, 12 876,28 грн - інфляційних втрат, 2 653,17 грн - 3% річних, 2 422,40 грн - судових витрат зі сплати судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що що партнерська угода, на яку посилається відповідач, не містить інших умов, ніж ті, що містить договір оренди, тому суд застосовував договір оренди транспортного засобу як підставу виникнення зобов`язань між сторонами відповідно до його умов.
Суд дійшов висновку про порушення відповідачем господарського зобов`язання внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати за користування транспортним засобом за договорами оренди. Невиконання відповідачем свого обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на отримання плати за наданий транспортний засіб в оренду у строк та у розмірі встановленому договором.
Таким чином, суд першої інстанції визнав обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 73 305,00 грн орендної плати за користування транспортним засобом за період з 01.01.2023 до 09.05.2024 та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.
Крім того, суд першої інстанції, перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних втрат, дійшов до висновку, що вони є обґрунтованими, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних за період з 10.05.2024 до 24.07.2025 у розмірі 2653,17 грн та інфляційних втрат за період з 10.05.2024 до 30.06.2025 у розмірі 12876,28 грн підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 21.10.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що судом не доведено належним доказом, що позивач є власником транспортного засобу, адже матеріали справи не містять відповідного реєстраційного свідоцтва, при цьому разом з позовною заявою долучалося реєстраційне свідоцтво, де інформації про те, хто є власником причіпа немає.
Також скаржник звертає увагу, що судом не доведено конкретної дати одержання в користування причіпа, а будь-які документи, окрім самого акту приймання-передачі, не свідчать про факт фізичного одержання причіпа, а отже початку користування та нарахування орендної плати.
Апелянт вказує, що судом не було досліджено правову природу партнерської угоди, як договору про спільну діяльність, відповідно до якої усі ризики зі збитками, відсутню прибутку розподіляються між усіма її сторонами.
Крім того, апелянт зауважує, що судом не було надано жодної правової оцінки платежу в розмірі 29 178,00 грн, оскільки між сторонами не існувало будь-яких договорів, окрім двох: партнерської угоди та договору оренди, а отже при розрахунку заборгованості цей платіж мав би бути врахованим.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Позивач своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Майданевич А.Г., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.10.2025 у справі № 925/898/25 залишена без руху.
15.12.2025 від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Північного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у розмірі 3 633,60 грн (платіжна інструкція №РСМТ-2НТЕ-ХВ3А-Р472 від 15.12.2025).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.10.2025 у справі № 925/898/25 та призначено до розгляду апеляційну скаргу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, тимчасові непрацездатності суддів та перебуванням суддів у відрядженнях, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №925/898/25 розглядалась протягом розумного строку.
Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2022 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до п. 1.2, якого транспортний засіб-спеціалізований напівпричіп-Н/ПР-ЦИСТЕРНА, марки HLW, модель STA-36, шасі (кузов, paмa): НОМЕР_1 , 2006 року випуску, дата першої реєстрації в Україні 08/10/2022 року, колір сірий, державний номер НОМЕР_2 , Свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 видане органом ТСЦ8043, територія використання - країна(и), в межах кордонів яких орендарю в рамках цього договору надається право користування транспортним засобом.
Згідно із п. 2.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне орендне користування транспортний засіб та зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату;
Пунктом 2.2 договору передбачено, що транспортний засіб, що є предметом цього договору, передається орендареві з метою виконання ним своїх статутних завдань.
Сторони оцінюють вартість транспортного засобу в 1 980 000,00 грн (п. 2.3 договору).
Відповідно до п. 3.1 договору передача в оренду транспортного засобу разом з комплектом ключів і технічним паспортом на транспортний засіб відбувається шляхом оформлення акту прийому-передачі, що підписується сторонами та є підтвердженням такої передачі;
У пункті 3.3 зазначено, що повернення транспорту з оренди здійснюється орендарем у порядку та у строки встановлені п 3.1 договору в тому ж стані, в якому транспортний засіб приймався орендарем з усіма документами і устаткуванням, переданим разом з транспортним засобом.
Згідно із п. 3.4 договору транспортний засіб вважається прийнятим орендодавцем з моменту підписання сторонами акту про повернення транспортного засобу.
Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до 08 жовтня 2024 року (п. 4.1 договору). 
Орендна плата встановлюється у розмірі 4 500,00 грн на місяць (п.5.1 договору).
Відповідно до п. 6.1.1 договору орендодавець зобов`язаний своєчасно передати орендареві транспортний засіб в стані, який забезпечує його нормальне функціонування та можливість використання за його цільовим призначенням у відповідності до мети, визначеної у п. 2.2. цього договору.
Згідно із п. 6.2.1 договору орендодавець має право здійснювати перевірки виконання орендарем його зобов`язань за цим договором.
Пунктом 6.2.3 договору передбачено, що орендодавець має право вимагати дострокового розірвання договору в разі погіршення стану транспортного засобу з вини орендаря, а також у результаті невиконання або неналежного виконання орендарем умов цього договору.
У пункті 7.1.1 договору встановлено, що орендар зобов`язаний вчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування переданим транспортним засобом та не допускати дій, які можуть призвести до його пошкодження (псування) або знищення.
Відповідно до п. 7.1.2 договору орендар зобов`язаний підтримувати транспортний засіб в технічно справному стані і після закінчення строку цього договору чи його дострокового розірвання повернути орендодавцеві за актом приймання-передачі.
Згідно із п. 11 договору розірвання договору можливе у зв`язку із закінченням строку оренди; розірвання договору за згодою сторін; за рішенням суду; загибеллю (знищення) транспортного засобу, незалежно від часу настання такої події;
Пунктом 11.3 встановлено, що сторони можуть у будь-який момент припинити цей договір , письмово повідомивши про це іншу сторону за два календарних місяці до такого припинення.
Вказаний договір 08.10.2022 посвідчений приватним нотаріусом.
08.10.2022 ОСОБА_4 надано право користування транспортним засобом - спеціалізований напівпричіп-Н/ПР-ЦИСТЕРНА, VIN, номер кузова ( НОМЕР_4 , марки HLW, модель STA-36, у підтвердження чого позивач подав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
10.10.2022 транспортний засіб - VIN, номер кузова ( НОМЕР_4 , марки HLW, модель STA-36, дата державної реєстрації 09.10.2022, державний номер НОМЕР_2 , після технічного контролю визнано технічно справним, у підтвердження чого позивач подав протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №01040-01424-22 від 10.10.2022 ВХ №125315.
05.12.2022 та 20.02.2023 на виконання договору оренди відповідач сплатив позивачу орендну плату за користування транспортним засобом позивачу 3 097,00 грн за жовтень 2022 року та 8 000,21 грн за листопад-грудень 2022 року, у підтвердження чого позивач подав виписку АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" про рух коштів з його рахунку за період з 01.10.2022 до 29.02.2024.
25.04.2024 позивач надіслав відповідачу нотаріально посвідчене повідомлення про припинення дії договору оренди транспортного засобу від 08.10.2022 з моменту отримання цього повідомлення будь-яким засобом зв`язку та вказав про порушення орендарем обов`язку зі сплати орендних платежів. 
Крім того, позивач зазначив, що у липні 2023 року дізнався, що наданий ним в оренду транспортний засіб пошкоджений у результаті ДТП та знаходиться в м. Коростень, Житомирської області, де, можливо, перебуває і на теперішній час, при чому псується, оскільки знаходиться на відкритому повітрі, у зв`язку з чим орендар погіршує стан транспортного засобу. Вимагав повернути транспортний засіб до 01.05.2024 до 13:00 на площадку за адресою: Київська обл., Броварський район, с. Погреби, вул. Завбірська, 15 або повідомити про час та місце спільного огляду його стану на протязі 5 днів від дати отримання цього повідомлення, попередньо узгодивши його з позивачем.
29.04.2024 відповідач надіслав позивачу лист, у якому не заперечив проти припинення договору з 01.05.2024 та просив позивача з`явитися 09.05.2024 о 12 год. 00 хв. на спільний огляд транспортного засобу за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Білокоровецьке шосе, 2 та відповідно до договору надати документи про передачу відповідачу у користування даного транспортного засобу.
Звертаючись з даним позовом позивач зазначив, що заборгованість відповідача з орендної плати за користування транспортним засобом за договором становить 73 305,00 грн, а саме 54 000,00 грн за 2023 рік та 19 305,00 грн за період з 01.01.2024 до 09.05.2024. Позивач вказує на те, що станом на дату звернення до суду договір є діючий, заборгованість з орендної плати відповідачем не погашена.
Також за розрахунком позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання повинен сплатити 12 876,28 грн інфляційних втрат за період з 01.05.2024 до 30.06.2025 та 2 653,17 грн 3% річних за період з 10.05.2024 до 24.07.2025. 
Відповідач на спростування доводів позивача подав докази, дослідивши які, судом першої інстанції встановлено:
18.08.2022 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (управляюча компанія) та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (інвестори) уклали партнерську угоду про купівлю і управління вантажним автомобілем і причепом для здійснення вантажних перевезень.
Відповідно до умов партнерської угоди сторони домовилися про наступне:
У Розділі "Суть проекту":
п. 1 - інвестори купують вантажівку - "голови" євро-5 або євро-6 і причепа - "бочки" для перевезення соняшникової олії, можливо дизтоплива і інших рідких речовин по маршрутам України, а також по маршрутам Україна - ЄС, а в перспективі, можливо, ЄС-ЄС;
п. 3 - Управляюча компанія зобов`язується підібрати "голову" і "бочку" (тобто - "сцепки") для подальшого викупу інвесторами;
п. 4 - Після купівлі "сцепки" управляюча компанія буде займатися операційною роботою з управління бізнесу з вантажоперевезення для отримання прибутку, яка буде ділитися між управляючою компанією і інвесторами за принципом і формулою; 
п. 4.5 - інвестори зобов`язуються сплатити 100% вартості повної "сцепки" і всіх необхідних підготовчих робіт;
у Розділі "Приблизний бюджет і приблизні частки партнерів":
п. 1 - загальний бюджет проекту орієнтовно для купівлі "сцепки", проведення ТО і інших підготовчих робіт оцінюється в 70-90 тис. доларів; 
п. 2 - ОСОБА_6 купує, здійснює оформлення, підготовки бочки 50-55 тис. дол.;
п. 3 - ОСОБА_5 купує, здійснює оформлення, підготовки "голови" 20-25 тис. дол.;
п. 4 - УК може брати участи, але може і не брати участь як інвестор, орієнтовний внесок може бути у розмірі до 25 тис. дол.;
у Розділі "Строки і інші умови партнерської угоди":
п. 1 - за замовчуванням партнери домовилися на 2 роки про сумісну роботу і управління сцепкою;
у Розділі "Юридичне оформлення"
п. 1 - інвестор ОСОБА_7 купує один із елементів або обидва елементи за одним сценарієм в Україні: а) як один із аукціонерів юридичної особи в Україні. ТОВ з оподаткування 2% від обороту, б) як ФОП -2 чи ФОП-3 групи; в) як фізична особа;
п. 6 - у випадку дострокового припинення діяльності проекту, інвестор залишається власником і може домовитися у окремому порядку з УК про умови її реалізації. Інвестори і УК самостійно і за свій рахунок закривають свої ТОВ або ФОП у випадку необхідності;
у Розділі "Приблизний план проекту"
п. 1 - підписання остаточної версії партнерської угоди - 18 серпня;
п. 2 - внесення завдатку за купівлю "сцепки" 5 тис. євро + 5 тис. євро - 18 серпня;
п. 3 - купівля "сцепки" і реєстрація її в Україні - до 15 вересня;
п. 4 - підготовка "сцепки", підготовка юр. осіб договору, підбір водіїв, напрацювання попередніх замовлень для завантаження авто - до 30 вересня.
На виконання умов партнерської угоди 18.08.2022 ОСОБА_8 написав розписку про отримання коштів від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі 2500 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 20.09.2022.
ОСОБА_11 подав заяву на ім`я ОСОБА_12 про прийняття його на роботу на посаду водія автотранспортного засобу з 20.09.2022.
ФОП ОСОБА_4. прийняв наказ (розпорядження) №2 від 19.09.2022 про прийняття на роботу ОСОБА_13 водієм транспортного засобу з 20.09.2022 та відомості про виплату заробітної плати за вересень-грудень 2022 року.
16.09.2022 за ОСОБА_10 зареєстрований транспортний засіб - спеціалізований вантажний сідловий тягач 2015 року випуску, марка DAF, модель XF 460 FT, дата державної реєстрації 16.09.2022, державний номер НОМЕР_5 .
10.10.2022 ФОП ОСОБА_12 (перевізник) та ТОВ "АМАДЕУС МАРИН" (замовник) уклали договір на послуги по автоперевезенню вантажів №10/10/22-БГ-авто, за умовами якого перевізник зобов`язується здійснювати перевезення та доставку вантажу, а замовник зобов`язується проводити оплату наданих послуг.
08.12.2022 ФОП ОСОБА_12 (перевізник) та ТОВ "Караванський завод кормових дріжджів" (замовник) уклали договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №081222-1, за умовами якого перевізник зобов`язується власними та/або залученими силами та засобами приймати і доставляти до пунктів призначення за маршрутом, визначеним на підставі погоджених сторонами заявок, вантаж, який замовник та/або за його вказівкою інший вантажовідправник надає перевізнику до перевезення, а замовник зобов`язується сплачувати перевізнику провізну плату у розмірі та порядку, визначеному даним договором.
09.05.2023 ФОП ОСОБА_12 (автоперевізник) та ТОВ "ОЛСІДЗ БЛЕК СІ" (клієнт) уклали генеральний договір на послуги по автоперевезення №020792, за умовами якого клієнт доручає, а авто перевізник зобов`язується за плату та за рахунок клієнта надати послуги, пов`язані з систематичним перевезенням вантажів.
На виконання вказаних договорів від 10.10.2022, від 08.12.2022 та від 09.05.2023 за перевезення вантажу ТОВ "АМАДЕУС МАРИН", ТОВ "Караванський завод кормових дріжджів", ТОВ "ОЛСІДЗ БЛЕК СІ" сплачено на рахунок відповідача кошти, у підтвердження чого відповідач подав виписки АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" про рух коштів з його рахунку за період з 11.04.2023 до 11.04.2023, за період з 04.04.2023 до 04.04.2023, за період з 12.12.2022 до 12.12.2022, за період з 05.06.2023 до 05.06.2023, за період з 22.05.2023 до 22.05.2023.
У заяві свідка від 05.09.2025, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повідомив про відомі обставини: "18 серпня 2022 року ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , ОСОБА_19 було укладено партнерську угоду про купівлю і управління вантажним автомобілем і причепом для здійснення вантажних перевезень.
Так, метою укладення партнерської угоди було об`єднання спільних зусиль учасників угоди для отримання прибутку, а саме здійснення перевезення соняшникової олії, можливо дизтоплива і інших рідких речовин по маршрутам України, а також по маршрутам Україна - ЄС, а в перспективі, можливо, ЄС - ЄС.
Сторонами було здійснено розподіл обов`язків, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 - організація робочих процесів, що включає в собі юридичне оформлення діяльності, прийом працівників на роботу, договірної роботи; ОСОБА_18 , ОСОБА_19 - участь коштами для купівлі авто та причепу (бочки) для вантажних перевезень.
18.08.2022 розпочався процес здійснення діяльності.
18.08.2022 ОСОБА_18 та ОСОБА_19 було передано іншому учаснику партнерської угоди ОСОБА_8 кошти для пошуку та купівлі авто та причепу (бочки), що підтверджується розписками.
Як наслідок авто та причеп (бочку) було куплено та оформлено на ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .
16.09.2022 між ОСОБА_22 та ОСОБА_23 було укладено договір оренди транспортного засобу.
08.10.2022 між ОСОБА_24 та ОСОБА_23 укладений договір оренди транспортного засобу.
Так, вищевказані договори оренди транспортного засобу не були окремими договорами, а були договорами, що заключенні в рамках партнерської угоди та не були окремим видом отримання прибутку і укладені з метою уникнення проблем при перетині кордону та при транспортуванні товару".
У заяві свідка від 05.09.2025 ОСОБА_12 повідомив про відомі обставини: "18 серпня 2022 року ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 було укладено партнерську угоду про купівлю і управління вантажним транспортним засобом та причепом для здійснення вантажних перевезень.
Так, метою укладення партнерської угоди було об`єднання спільних зусиль учасників угоди для отримання прибутку, а саме здійснення перевезення соняшникової олії, можливо дизтоплива і інших рідких речовин по маршрутам України, а також по маршрутам Україна - країни Європейського Союзу, а в перспективі, можливо, між країнами Європейського Союзу та Європейського Союзу.
Сторонами було здійснено розподіл обов`язків, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 - організація робочих процесів, що включає в собі юридичне оформлення діяльності, прийом працівників на роботу, договірної роботи, кошти; ОСОБА_18 , ОСОБА_19 - участь коштами для купівлі авто та причепу (бочки) для вантажних перевезень.
18.08.2022 розпочався процес здійснення діяльності.
18.08.2022 ОСОБА_18 та ОСОБА_19 було передано іншому учаснику партнерської угоди ОСОБА_8 кошти для пошуку та купівлі транспортного засобу та причепу (бочки), що підтверджується розписками, які ОСОБА_12 надав у відзиві та знаходяться у суді у матеріалах справи.
Як наслідок транспортний засіб та причіп (бочку) було куплено та оформлено на ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .
16.09.2022 між ОСОБА_22 та ОСОБА_23 було укладено Договір оренди транспортного засобу.
08.10.2022 між ОСОБА_24 та ОСОБА_23 укладений Договір оренди транспортного засобу.
Так, вищевказані договори оренди транспортного засобу не були окремими договорами, а були договорами, що заключенні в рамках партнерської угоди та не були окремим видом отримання прибутку і укладені з метою уникнення проблем при перетині кордону та при транспортуванні товару".
У заяві свідка від 08.09.2025 ОСОБА_10 повідомив про відомі обставини: " ОСОБА_10 мав деякі заощадження та хотів отримати додатковий дохід та раціонально використати свої заощадження.
зв`язку з тим, що ОСОБА_10 мав велику зайнятість на роботі, а самостійно розпочинати новий бізнес, я не мав ні ресурсів, ні вільного часу, а також відповідних знань, тому ми вирішили організувати спільний бізнес із партнерами.
Ми довго обговорювали процес нашої співпраці та мали велике бажання створити прибутковий бізнес.
Як наслідок, 18 серпня 2022 року між мною та ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_19 було укладено партнерську угоду про купівлю і управління вантажним автомобілем і прицепом для здійснення вантажних перевезень.
У партнерській угоді ми прописали всі умови, як здійснювати нашу співпрацю.
18.08.2022 ОСОБА_10 передав ОСОБА_8 (учаснику партнерської угоди) аванс в сумі 2500 доларів США для пошуку та купівлі авто для перевезення причепу або бочки.
Підтвердження передачі даних коштів було оформлено розпискою.
В подальшому, ОСОБА_10 також передавав кошти на купівлю авто.
Кошти також вносились і іншими пантерами - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_19 .
Причеп або бочку відповідно до партнерської угоди було закріплено за ОСОБА_25 .
Було домовлено, що як тільки купимо авто та причеп, то відразу запускаємо бізнес.
Так, авто було куплено раніше, а причеп шукали довше трохи часу.
У жовтні купили причеп (бочку), яка була оформлена на ОСОБА_26 .
16.09.2022 між ОСОБА_10 та ОСОБА_27 було укладено договір оренди транспортного засобу.
Уклали договір оренди транспортного засобу, так, як це було умовою партнерської угоди, а також для того, щоб на кордоні та на території України не було запитань щодо легальності використання авто та причепу.
Договір оренди транспортного засобу не був окремим договорам, а був договорам, що заключений в рамках партнерської угоди та не був окремим видом отримання прибутку і укладений з метою уникнення проблем при перетині кордону та при транспортуванні товару.
Так, при прийнятті будь-яких рішень керувалися саме партнерською угодою і всі подальші дії та договори здійснювалися в рамкам цієї угоди.
Разом з усіма партнерами обговорювали всі проблемні питання по партнерській угоді. Участь в такому обговоренні брав і ОСОБА_6".
Суд першої інстанції, враховуючи належність, допустимість та достовірність доказів, поданих сторонами, оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, зазначив наступне.
Відповідно до частини першої та другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
На підставі поданих сторонами доказів, можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Подані сторонами докази суд визнає належними.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Допустимість доказів"). 
На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує підстави позову, а відповідач заперечує проти позову, сторони подали письмові докази, які є належним засобом доказування обставин, що є предметом доказування у справі. Суд не встановив, що докази подані сторонами отримані з порушенням закону. Докази подані сторонами суд визнав допустимими.
На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків (частина 2 статті 87 Господарського процесуального кодексу України).
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20).
З огляду на те, що зобов`язання між сторонами виникли на підставі письмового правочину - договору оренди та партнерської угоди, суд на підставі частини 2 статті 87 Господарського процесуального кодексу України при встановленні змісту зобов`язання не взяв до уваги показання свідків, подані відповідачем, та визнав показання свідків недопустимими доказами для встановлення умов договорів, укладених сторонами, та змісту зобов`язань, що виникли між сторонами. Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що такі докази,як показання свідків є недопустимими доказами з огляду на зазначене.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Подані сторонами докази, на переконання суду, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Докази, подані сторонами, суд визнав достовірними.
Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статтях 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно норм яких судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. 
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
З огляду на відсутність у справі доказів, які б водночас доводили та спростовували одні й ті ж обставини, суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.
Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, суд першої інстанції, оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, визнав доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та визнав встановленими наступні обставини.
08.10.2022 між сторонами виникло майново-господарське зобов`язання на підставі договору оренди транспортного засобу. Позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування за договором - транспортний засіб - спеціалізований напівпричіп-Н/ПР-ЦИСТЕРНА.
25.04.2024 позивач надіслав відповідачу повідомлення про припинення дії договору оренди та просив повернути транспортний засіб.
09.05.2024 відповідач повернув позивачу транспортний засіб.
Відповідач своє зобов`язання зі сплати орендної плати виконав частково та сплатив позивачу 11 097,00 грн за користування транспортним засобом за жовтень-грудень 2022 року.
Розмір невиконаного зобов`язання відповідача зі сплати орендної плати за користування транспортним засобом становить 73 305,00 грн за період з 01.01.2023 до 09.05.2024. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Так, договір, укладений між сторонами, за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди.
Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.
Частиною 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).
У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Судом першої інстанції правильно встановлено, що за договором оренди укладеним між сторонами одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування за договором - транспортний засіб - спеціалізований напівпричіп-Н/ПР-ЦИСТЕРНА.
25.04.2024 позивач надіслав відповідачу повідомлення про припинення дії договору оренди та просив повернути транспортний засіб.
01.05.2024 сторони достроково припинили оренду транспортного засобу.
09.05.2024 відповідач повернув позивачу орендований транспортний засіб.
Укладаючи договір оренди, сторони погодили (пункт 5.1 договору оренди), що орендна плата встановлюється в розмірі 4 500,00 грн на місяць.
Відповідач своє зобов`язання зі сплати орендної плати виконав частково та сплатив позивачу 11 097,00 грн за користування транспортним засобом за жовтень-грудень 2022 року, зокрема 05.12.2022 за жовтень 2022 року - 3 097,00 грн та 20.02.2023 за листопад-грудень 2022 року - 8 000,21 грн, що підтверджується випискою АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" про рух коштів з його рахунку за період з 01.10.2022 до 29.02.2024.
За розрахунком позивача розмір невиконаного зобов`язання відповідача зі сплати орендної плати за користування транспортним засобом становить 73 305,00 грн за період з 01.01.2023 до 09.05.2024, зокрема: 54 000,00 грн за 2023 рік та 19 305,00 грн за період з 01.01.2024 до 09.05.2024.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, щодо ненадання правової оцінки платежу у розмірі 29 178,00 грн, який на його думку мав би бути врахованим, оскільки, як вбачається з виписки АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" про рух коштів з рахунку відповідача за період з 01.10.2022 до 29.02.2024, даний платіж у розмірі 29 178,00 грн був здійснений за надані в жовтні послуги згідно з договором №72/10/22 від 10.10.2022, тому до договору оренди від 08.10.2022 не відноситься.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача щодо виникнення між сторонами зобов`язань на підставі укладеної партнерської угоди з огляду на таке.
Судом встановлено, що сторони уклали в належній формі письмовий договір оренди транспортного засобу, який посвідчили нотаріально.
У договорі оренди сторони погодили (визначили) всі істотні умови, зокрема плату за оренду транспортного засобу, об`єкт оренди, строк дії договору.
Договір оренди не визнаний недійсним і суд не встановив обставин, з яких би даний договір не відповідав би закону і міг би бути нікчемним в силу закону.
Суд першої інстанції правильно взяв до уваги обов`язковість договору як принципу договірного права, встановленого Цивільним кодексом України (стаття 3) і повинен виконуватися сторонами.
Також судом встановлено, що партнерська угода, яку уклали сторони, не містить інших положень, які б врегулювали б який саме договір та на яких умовах укладений чи мав би бути укладений між сторонами, на яких умовах використовувалося б платно чи безоплатно майно, яке придбавалося чи повинно було придбатися учасниками такої угоди.
Таким чином, що з огляду на те, що партнерська угода не містить інших умов, ніж ті, що містить договір оренди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування договору оренди транспортного засобу як підстави виникнення зобов`язань між сторонами відповідно до його умов.
На переконання колегії суддів, порядок і підстави оренди транспортного засобу повинні бути врегульовані сторонами у договорі оренди. А договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. 
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Невиконання відповідачем свого обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на отримання орендної плати за користування майном у строк та у розмірі встановленому договором.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є примусове виконання обов`язку в натурі.
На підставі встановлених у справі обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про порушення відповідачем господарського зобов`язання внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати за користування транспортним засобом за договорами оренди. Невиконання відповідачем свого обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на отримання плати за наданий транспортний засіб в оренду у строк та у розмірі встановленому договором. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 73 305,00 грн орендної плати за користування транспортним засобом за період з 01.01.2023 до 09.05.2024. Доказів оплати зазначеної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.
Таким чином, колегія суддів, вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача за договором оренди у розмірі 73 305,00 грн, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача вказаної заборгованості є обґрунтованою.
Крім того, позивачем нараховано відповідачу 12 876,28 грн - інфляційних втрат за період з 01.05.2024 до 30.06.2025 та 2 653,17 грн - 3% річних за період з 10.05.2024 до 24.07.2025.  
Так, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За розрахунком позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання повинен сплатити 12 876,28 грн - інфляційних втрат за період з 01.05.2024 до 30.06.2025 (73 305,00*1.17565353 -73 305,00) та 2 653,17 грн - 3% річних за період з 10.05.2024 до 24.07.2025 (1 418,03 грн за період з 10.05.2024 до 31.12.2024 (73 305,00 грн*3% х 236 днів прострочення), 1 235,14 грн за період з 01.01.2025 до 24.07.2025 (73 305,00*3% х 205 днів прострочення).
Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про їх відповідність періоду нарахування та сумі боргу, а методика нарахування відповідає висновку щодо застосування статті 625 ЦК України, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19. Тому вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 12 876,28 грн - інфляційних втрат за період з 01.05.2024 до 30.06.2025 та 2 653,17 грн - 3% річних за період з 10.05.2024 до 24.07.2025.  
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідачем в апеляційній скарзі не наведено жодного обгрунтування на спростування доводів, викладених в судовому рішенні, які б свідчили про порушення норм матеріального чи процесуального права.
На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункуту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.10.2025 у справі № 925/898/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.10.2025 у справі № 925/898/25 підлягає залишенню без змін.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.10.2025 у справі № 925/898/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.10.2025 у справі № 925/898/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.
4. Матеріали справи № 925/898/25 повернути до Господарського суду Черкаської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім