ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/20088/25
провадження № 2/753/217/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Сирбул О. Ф. за участю секретаря судового засідання Парубець А. О., представника позивача КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Кононенка І. О., представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15 275,70 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 520,50 грн, 3% річних у розмірі 610,20 грн, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 24 890,22 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4 106,85 грн, 3% річних у розмірі 994,24 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 868,71 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 143,33 грн, 3% річних у розмірі 34,66 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 36 850,01 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4 960,24 грн, 3% річних у розмірі 1 178,74 грн, пеня у розмірі 1 434,15 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, пеня у розмірі 0,00 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 1 437,35 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 під`єднаний до мереж теплопостачання та водопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01.11.2021 споживачами послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Проте, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.05.2025 складає 64 806,39 грн, а саме: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 24 890,22 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 868,71 грн, за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги постачання теплової енергії у розмірі 36 850,01 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, у період до 31.10.2021 заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, за період з 01.11.2021 заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 1 437,35 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн.
Надання послуг до 01.05.2018 відповідачу здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).
Відповідачі від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися).
Вважають, що позов подано до належних відповідачів по справі, які мають виконувати свій обов`язок по сплаті наданих послуг, оскільки є споживачами за наявною інформацією у позивача.
На підставі викладеного просили позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
29.12.2025 від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про вступ у справу як представника.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2026 суд перейшов до розгляду справи з викликом сторін у порядку спрощеного позовного провадження.
Судове засідання 05.02.2026 відкладено за клопотанням представника позивача.
У судовому засіданні 18.02.2026 оголошено перерву для подальшого розгляду. представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 запечерував проти задоволення позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
20.02.2026 від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення процесуального строку на подачу відзиву. У відзиві останній зазначив, що позивач не надав суду докази не тільки щодо отримання послуги з теплопостачання, але й щодо обсягу спожитої теплової енергії, адже власник має сплачувати саме за ту кількість енергії, яка була ним спожита. Крім того, ОСОБА_3 вказав, що у справі позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду, причини поважності пропущення такого строку суду не представлені. Також, надані суду розрахунки заборгованості є неправильними та такими, які неможливо перевірити. На додаток, позивачем нараховано інфляційну складову боргу та 3% річних. Більше того, між сторонами не укладено договору про надання послуг.
У судовому засіданні 11.03.2026 судом поновлено процесуальний строк на подачу відзиву на позовну заяву, долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Між тим, представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вказав, що троє осіб є співвласниками наведеної квартири. У судовому засіданні оголошено перерву, зобов`язано сторону відповідача надати відомості щодо власників квартири.
У судовому засідання 18.03.2026 адвокат Коталейчук С. П. заявив клопотання про долучення доказів, а саме свідоцтва про право власності на квартиру від 13.05.1997, яке посвідчує, що кв. АДРЕСА_2 , дійсно належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. Вказане клопотання було задоволено судом, долучено документ до матеріалів справи. У судовому засіданні оголошено перерву.
24.03.2026 від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Судове засідання 24.03.2026 не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві органами цивільного захисту.
У судовому засіданні 02.04.2026 було задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи договору цесії та клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи договорів дарування частки квартири. Судом досліджено матеріали справи, представники сторін надали свої доповнення. З метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи суд повернувся до розгляду справи по суті, враховуючи главу 10, ст. 279 ЦПК України. Судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача.
15.04.2026 від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та заява про залучення співвідповідача ОСОБА_4 .
У судове засідання 15.04.2026 представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та заяви про залучення співвідповідача ОСОБА_4 , вказав, що вважає такі дії затягуванням розгляду справи. У судовому засідання клопотання представника позивача задоволено, залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_4 , зобов`язано представника позивача направити останній копії позовної заяви з додатками, причини неявки представника позивача визнано поважними. Судове засідання відкладено.
28.04.2026 від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У судовому засідання 28.04.2026 задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, причини неявки представника позивача визнано поважними.
У судовому засіданні 11.05.2026 задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Коталейчука С. П. про долучення доказів до матеріалів справи. Представником позивача оголошено вступне слово, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Адвокатом Коталейчуком С. П. оголошено вступне слово, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом досліджено матеріали справи, оголошено репліки учасниками справи.
Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженні Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.
Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою) починаючи з 01.11.2021 року здійснюється на підставі Постанови КМУ від 11.12.2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постанови № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії від 21.08.2019 року.
На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085).
Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідачів, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
Звертаючись до суду, позивач вказав, що відповідачі користуються послугами, але не виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість.
З наданих позивачем копій відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання, корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, акту про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, звітів, акту про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до роботи, акту прийняття теплового вузла обліку відомостей обліку встановлено, що для будинку за адресою: АДРЕСА_1 безперебійно надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Правовідносини з постачання ЦО та ЦПГВ (Послуги) регулюються ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (Правила) та іншими нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг.
Крім того, з 01.05.2018, на них поширювалася дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004.
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Надання послуг до 01.05.2018 мешканцям вказаного будинку здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).
Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Постановою. Такі договори є договорами приєднання, а отже можуть бути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Частиною 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції від 24.06.2004 року, яка була чинна на час спірних правовідносин, було визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Проте відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Положеннями п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу України, підп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , а відтак є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою. 
Відповідно до розрахунку заборгованості позивача вбачається, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15 275,70 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 520,50 грн, 3% річних у розмірі 610,20 грн, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 24 890,22 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4 106,85 грн, 3% річних у розмірі 994,24 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 868,71 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 143,33 грн, 3% річних у розмірі 34,66 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 36 850,01 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4 960,24 грн, 3% річних у розмірі 1 178,74 грн, пеня у розмірі 1 434,15 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, пеня у розмірі 0,00 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 1 437,35 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, що разом складає 96 065,00 грн.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості досліджено та перевірено судом, а відтак покладено в основу рішення в частині існуючої заборгованості.
Наведений розрахунок відповідачами в ході розгляду справи спростовано не було, заборгованість не сплачена. Крім того, своїх контррозрахунків відповідачем не надано.
Представником відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Правила про позовну давність передбачають право на позов у матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право у примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача - сплату коштів частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором про надання послуг з центрального постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, виконавець в свою чергу має право вимагати сплату прострочених щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Правовий висновок щодо застосування строків позовної давності до щомісячних платежів викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).
Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме: забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин.
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30.06.2023.
Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.
Також, слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Окрім того, Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку було зупинено до 04.09.2025.
З урахуванням наведеного, строк позовної давності слід визнати перерваним, зважаючи на внесення оплат відповідачами за послуги з централізованого опалення щомісячно з грудня 2015 року по липень 2016 року, за послуги з централізованого постачання гарячої води - з жовтня 2015 року по листопад 2015 року, з січня 2016 року по червень 2017 року.
Відтак, строк позовної давності перервано у зв`язку з вчиненням відповідачами дій, що свідчить про визнання боргу, а саме здійсненням оплати за наведені послуги, тому суд вважає доводи представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про пропуск позивачем строку позовної давності неспроможними.
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції та пені за період з 01.01.2024 по 31.05.2025 підлягають задоволенню.
З огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13).
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.
Зі змісту ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що споживач, зокрема зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст. ст. 68, 156, 162.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Зважаючи на те, що відповідачі є споживачами послуг, оплату яких вчасно та регулярно не здійснювали, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 96 065,00 грн, вказана заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку.
З приводу доводів представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Коталейчука С. П. щодо непроживання в квартирі його довірителів у спірний період суд зазначає таке. 
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Так, судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , які надавало ПАТ «Київенерго», а після 01 травня 2018 року - КП «Київтеплоенерго», однак відповідачами належним чином не проводилась оплата спожитих комунальних послуг, а тому в них наявні невиконані боргові зобов`язання перед позивачем за надані комунальні послуги.
Судом встановлено, що відповідачі не відмовлялись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення відповідачами на адресу КП «Київтеплоенерго» заперечень щодо надання послуг теплопостачання на гарячого водопостачання.
Доказів неотримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 відповідачами суду також не надано.
Посилання у відзиві на позовну заяву на те, що у спірний період відповідачі фактично не проживали у квартирі та не користувалися житлово-комунальними послугами, суд відхиляє, оскільки факт не проживання відповідачів у квартирі, в якій вони зареєстровані, не звільняють їх від обов`язку нести витрати з оплати послуг, які забезпечують утримання відповідного майна.
Споживач має право на несплату вартості комунальних послуг, крім постачання теплової енергії, у разі їх невикористання та за відсутності приладів обліку. Це можливо, якщо період тимчасової відсутності в житловому приміщенні або іншому об`єкті нерухомого майна споживача та інших осіб - понад 30 календарних днів. Це має бути документально підтверджено відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги».)
Факт не проживання повинен бути підтверджено довідкою, виданою відповідною Житлово-експлуатаційною організацією за місцем реєстрації на підставі акта, підписаного не менш як трьома сусідами. Аналогічно повинно бути підтверджено і факт проживання того чи іншого відповідача за іншої адресою. 
Таким чином, оскільки відповідачі зареєстровані у вищезазначеній квартирі, вони мають нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Водночас звертаючись до суду з даним позовом, позивач серед іншого, просив стягнути з відповідача: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, пеня у розмірі 0,00 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн
Зазначені вимоги були розглянуті судом, з огляду на що слід зазначити наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Заявляючи вказані вимоги, позивач не звернув уваги, що чинним законодавством України не передбачено стягнення не існуючої заборгованості.
За приписами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право позивача вимагати стягнення з відповідача коштів за надані послугу ґрунтується на положеннях ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до яких споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», за якими споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Відтак позивач зазначених норм матеріального права не дотримався.
Пред`явлення вимог про стягнення з відповідача очевидно не існуючої заборгованості в сумі 0.00 грн суперечить змісту права на звернення до суду та не ґрунтується на загальних засадах цивільного судочинства.
Наведене кореспондується з позицією Київського апеляційного суду у справі № 753/9861/25, постанова від 26.11.2025.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що відповідачі не надали доказів про виконання своїх обов`язків щодо сплати за надані послуги, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.
Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 1 009,33 грн з кожного відповідача.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 19, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (ЄДРПОУ 40538421, місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5)заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15 275,70 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 520,50 грн, 3% річних у розмірі 610,20 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 24 890,22 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4 106,85 грн, 3% річних у розмірі 994,24 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 868,71 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 143,33 грн, 3% річних у розмірі 34,66 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 36 850,01 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4 960,24 грн, 3% річних у розмірі 1 178,74 грн, пеня у розмірі 1 434,15 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 1 437,35 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн, що разом складає 96 065,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (ЄДРПОУ 40538421, місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5)витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 009,33 грн.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (ЄДРПОУ 40538421, місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5)витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 009,33грн.
Стягнути з  ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (ЄДРПОУ 40538421, місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5)витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 009,33грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повний текст судового рішення складено 14.05.2026.

Суддя: