Справа №345/1766/26 
Провадження № 1-кп/345/234/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
26.05.2026 м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калуш Івано-Франківської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та жителя за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, який депутатом не являється, востаннє судимого 06.09.2023 Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст. 270 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 16.02.2026 звільнений з Коломийської виправної колонії Івано-Франківської області у зв`язку з відбуттям покарання, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого водія радіотелефоніста 1 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, -
В С А Н О В И В:
що ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному проникненні до іншого володіння особи. 
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.
Так, 16.02.2026 солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до військової частини НОМЕР_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 47 від 16.02.2026 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 47 від 16.02.2026 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого водія – радіотелефоніста 1 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 126, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил поведінки військовослужбовців; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.
Окрім того, відповідно до ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України солдат ОСОБА_5 , зобов`язаний: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Проте, солдат ОСОБА_5 , у порушення вимог вказаних нормативних актів, вчинив кримінальний проступок за наступних обставин.
Так, 08.03.2026 близько 01 год. 55 хв., солдат ОСОБА_5 перебуваючи поблизу магазину «Дельфін», що по вул. Героїв України 3-а в м. Калуш Калуської територіальної громади Івано-Франківської області, вирішив незаконно проникнути до іншого володіння особи, а саме до вищевказаного магазину, який на праві спільної приватної власності належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_6 .
Надалі, того ж дня близько 01 год. 59 хв, солдат ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно, з метою порушення конституційного права на недоторканість іншого володіння особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі власника, розуміючи, що порушує право ОСОБА_6 на недоторканість її володіння, шляхом шарпання за ручку стулки дверей, замок яких був зачинено на ключ, вирвав ригель із фіксатора в іншій стулці дверей, після чого незаконно проник всередину приміщення магазину «Дельфін», що по вул. Героїв України 3-а в м. Калуш Калуської територіальної громади Івано-Франківської області.
Перебуваючи всередині вказаного магазину, солдат ОСОБА_5 незаконно пересувався по ньому і таким чином порушив вимоги ст. 30 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_5 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, вчинив при обставинах, наведених в обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно проник у володіння іншої особи. У вчиненому розкаявся, не заперечив проти накладення на нього штрафу.
Захисник у судовому засіданні просила обрати її підзахисному покарання у виді штрафу. 
Прокурор у судовому засіданні просив суд визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. Просив врахувати обтяжуючу обставину – рецидив злочинів.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.
Суд, визнавши у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , який повністю визнав свою вину у вчиненому і не бажає досліджувати у судовому засіданні докази, які були зібрані в процесі досудового слідства і прокурор не заперечує проти цього. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5  у вчиненому ним кримінальному правопорушенні у судовому засіданні доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до іншого володіння особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, яким шкоди не завдано, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий, на ОСОБА_7 обліку у психіатра і нарколога не числиться, не є депетатом, визнав вину. Крім того судом також враховано, що обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив кримінального правопорушення. Відсутність обставини, які пом"якшують покарання. 
З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини щодо тяжкості кримінального правопорушення (проступку), особу підсудного, позицію прокурора, що просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн, позицію потерпілої, яка щодо призначення покарання покладається на розсуд суду, позицію обвинуваченого та захисника, які погодилися із пропозицією прокурора відносно покарання, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у межах санкції вказаної статті у виді штрафу. 
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ та положень ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 615 КПК України, суд – 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 гривень.
Речові докази: 
-оптичний носій інформації типу DVD-R відеозапис з назвою «VID-20260308-WA0017» та оптичний носій інформації типу DVD-R відеозапис з назвою «NOR_0000000_000000_20260308020418_0388», які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - зберігати там же; 
-три сліди капілярних візерунків рук, що вилучені під час огляду місця події, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Калуського РВП ГУНП, - знищити після набрання вироком законної сили. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги – після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований. 
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії вироку. 
Копія повного тексту вироку, вручається учасникам судового провадження негайно після проголошення його резолютивної частини, відповідно до положень ч. 15 ст. 615 КПК України (зі змінами, внесеними згідно з Законом № 2462-ІХ від 27.07.2022).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий