154/998/26 
2/154/905/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
УСТАНОВИВ:
06 березня 2026 до Володимирського міського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (далі ТОВ«ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №72329793 від 15.12.2022.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 грудня 2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №72329793 в електронній формі, шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця після проходження відповідачем електронної ідентифікації через систему BankID Національного банку України та підтвердження волевиявлення шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у сумі 5500 грн строком на 30 календарних днів.
Позивач зазначає, що первісний кредитор належним чином виконав свої договірні зобов`язання та перерахував кредитні кошти на банківську картку відповідача. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість.
Крім того, позивач зазначає, що право вимоги за договором позики неодноразово відступалося.
Так, 03 квітня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №033-030423, відповідно до якого право вимоги за спірним договором перейшло до ТОВ «Сіроко Фінанс».
У подальшому 05 грудня 2025 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №05/12/25-01, за яким позивач набув право вимоги до відповідача.
Станом на 10 лютого 2026 заборгованість відповідача, за розрахунком позивача, становить 22 000 грн, з яких: 5500 грн основна сума боргу; 16500 грн проценти за користування кредитом. 
Посилаючись на невиконання відповідачем договірних зобов`язань, позивач просив стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості, судовий збір у розмірі 2662,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4500 грн.
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача у поданій до суду заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідач, був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, направив до суду пояснення, в яких зазначив, що позов не визнає.
Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч.1-ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Судом встановлено наступні фактичні обставини.
15 грудня 2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №72329793 в електронній формі.
Із вказаного договору вбачається, що кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 5500 грн, а відповідач повернути отримані кошти та сплатити проценти у строки й порядку, визначені договором.
Строк користування кредитом становив 30 календарних днів.
Договором визначено порядок нарахування процентів, права та обов`язки сторін, умови повернення кредиту, а також зазначено, що невід`ємними його частинами є Правила надання коштів у позику та паспорт споживчого кредиту.
Із матеріалів справи встановлено, що до моменту укладення договору відповідач пройшов електронну ідентифікацію через систему BankID Національного банку України, після чого підтвердив прийняття умов договору та підписав його за допомогою одноразового ідентифікатора 3Bod3CL6Cy, який був направлений на належну йому електрону адресу -nazarukivan59@gmail.com.
Надані позивачем журнали інформаційної системи, довідка щодо укладення електронного договору, відомості про використання одноразового ідентифікатора та результати проходження ідентифікації через систему BankID узгоджуються між собою та підтверджують вчинення відповідачем усіх необхідних дій для укладення електронного договору.
На підтвердження факту укладення договору позивачем надано паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо суми кредиту, строку кредитування, процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту, порядку повернення кредитних коштів та інших істотних умов кредитування.
Судом встановлено, що зазначений паспорт споживчого кредиту відповідає умовам договору позики та містить усі відомості, передбачені Законом України «Про споживче кредитування».
Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд виходить із того, що позивачем підтверджено дотримання процедури укладення електронного договору, визначеної Законом України «Про електронну комерцію», а відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про відсутність його волевиявлення на укладення договору або про неправомірне використання його персональних даних.
Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 та в ряді інших рішень дійшов висновку, що договір, укладений шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідає вимогам письмової форми правочину, якщо кредитодавцем підтверджено проходження позичальником процедури електронної ідентифікації та використання одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Зазначені правові висновки Верховного Суду суд враховує при вирішенні даної справи відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.
Щодо факту видачі кредитних коштів
Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики є реальним договором, а тому обов`язковою умовою виникнення відповідного зобов`язання є передання позичальникові грошових коштів.
На підтвердження виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредиту позивачем подано платіжну інструкцію про здійснення переказу грошових коштів, відповідно до якої 15 грудня 2022 через ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» було здійснено переказ 5500 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , реквізити якої були зазначені відповідачем під час оформлення кредиту.
На виконання ухвали суду АТ «ТАСКОМБАНК» надало офіційну відповідь, відповідно до якої банківська картка № НОМЕР_1 належить саме ОСОБА_1 та використовується за рахунком, відкритим на його ім`я.
Із виписки по зазначеному рахунку вбачається, що 15 грудня 2022 року о 11 годині 46 хвилин на рахунок відповідача було зараховано 5500 грн шляхом переказу через сервіс Visa Direct.
Крім факту зарахування коштів, банківська виписка підтверджує подальше використання відповідачем отриманих кредитних коштів шляхом здійснення операцій зі зняття готівки, переказів та безготівкових розрахунків.
Наведені документи узгоджуються між собою щодо номера кредитного договору, дати надання кредиту, суми переказу, номера банківської картки, особи отримувача, часу проведення операції. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджений належними, допустимими та достовірними доказами.
Доводи про недоведеність отримання кредитних коштів за наявності офіційної інформації банку та виписки з банківського рахунку не можуть бути визнані обґрунтованими.
Більше того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що після зарахування коштів відповідач звертався до банку щодо помилковості проведеної операції, повідомляв про шахрайські дії третіх осіб, оспорював належність банківської картки чи вимагав повернення помилково зарахованих коштів.
Також відповідачем не доведено, що кредитні кошти були повернуті первісному кредитору або що зобов`язання припинилося на інших підставах, передбачених законом.
Отже, суд вважає доведеним, що первісний кредитор належним чином виконав свої договірні обов`язки щодо надання відповідачу кредитних коштів, а тому у відповідача виник обов`язок повернути отриманий кредит та сплатити проценти відповідно до умов договору.
Вирішуючи питання щодо наявності у ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» права на звернення до суду з даним позовом, суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника.
Так 03 квітня 2023  між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №033-030423, згідно з умовами якого первісний кредитор відступив фактору права грошової вимоги до боржників, визначених Реєстром прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору.
З дослідженого судом витягу з Реєстру прав вимоги встановлено, що серед переданих прав вимоги міститься право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №72329793 від 15 грудня 2022 року.
05 грудня 2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №05/12/25-01, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило позивачу права вимоги до боржників, перелік яких визначений Реєстром прав вимоги.
Також з витягу з Реєстру прав вимоги вбачається, що право вимоги за договором позики №72329793 від 15 грудня 2022 року було передано саме ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП».
Крім договорів факторингу суду надані платіжні інструкції щодо здійснення фінансування за відповідними договорами факторингу, що додатково підтверджує реальність їх виконання сторонами.
Оцінюючи зазначені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що перехід права вимоги відбувався послідовно та безперервно.
Матеріали справи містять усі документи, які дають можливість простежити рух права вимоги від первісного кредитора до кінцевого набувача - ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП».
Таким чином, суд доходить висновку, що саме позивач є належним кредитором у спірному зобов`язанні.
При цьому суд враховує усталену практику Верховного Суду, відповідно до якої відсутність повідомлення боржника про заміну кредитора сама по собі не впливає на дійсність договору відступлення права вимоги та не є підставою для відмови у позові, якщо боржник не довів, що виконав своє зобов`язання первісному кредиторові.
Матеріали справи не містять жодного доказу виконання відповідачем зобов`язань ні перед первісним кредитором, ні перед наступними кредиторами.
Отже, суд дійшов висновку про наявність у ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» права вимоги до відповідача.
Перевіряючи правильність розрахунку заявленої до стягнення суми, суд виходить із такого.
Позивачем подано деталізований розрахунок заборгованості за договором позики №72329793 від 15 грудня 2022, згідно з яким станом на 10 лютого 2026  загальна сума заборгованості становить 22000 грн, з яких: 5500 грн основний борг; 16500 грн проценти за користування кредитом. 
Крім загального розрахунку позивачем подано деталізовану виписку по особовому рахунку позичальника із зазначенням кожного дня нарахування процентів.
Із зазначеної виписки встановлено, що протягом строку кредитування проценти нараховувалися відповідно до умов договору, а після спливу строку кредитування їх нарахування здійснювалося відповідно до погоджених сторонами умов договору та Правил надання коштів у позику.
При цьому, суд звертає увагу, що позивач не здійснював безперервного нарахування процентів до дня звернення до суду.
Із матеріалів справи вбачається, що нарахування процентів було припинено 04 травня 2023, після чого нових процентів не нараховувалося.
Зазначена обставина має істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки суд при перевірці заявлених вимог враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо правової природи процентів за користування кредитом.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 та від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, проценти, передбачені статтею 1048 ЦК України, є платою за правомірне користування кредитом і можуть нараховуватися лише у межах строку кредитування або іншого періоду, погодженого сторонами відповідно до закону.
Після припинення права правомірного користування кредитом кредитор не вправі безмежно нараховувати договірні проценти лише у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, оскільки у такому випадку застосуванню підлягають інші способи захисту права кредитора, передбачені законом.
Разом із тим наведені правові висновки не виключають можливості стягнення процентів, які були належним чином нараховані відповідно до умов договору до моменту припинення їх нарахування.
У даній справі позивач просить стягнути саме такі проценти.
Судом перевірено арифметичну правильність поданого розрахунку та встановлено його відповідність умовам договору позики.
Відповідач будь-якого контррозрахунку суду не подав, правильність наведеного позивачем розрахунку не спростував та доказів часткового чи повного погашення заборгованості суду не представив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості є належним, допустимим та достатнім доказом розміру заявлених позовних вимог.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено наявність у відповідача заборгованості за договором позики №72329793 від 15 грудня 2022 року у загальному розмірі 22 000 грн, з яких 5 500 грн становить основний борг, а 16 500 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23 лютого 2026 року.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, зазначена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн.
На підтвердження понесених витрат позивачем подано договір про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, акт приймання-передачі наданих послуг №4-ДІЛ від 30.12.2025, платіжна інструкція на підтвердження оплати наданої правничої допомоги, які підтверджують обов`язок позивача оплатити надані адвокатом послуги.
Відповідно до статті 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на надання правничої допомоги, ціною позову та значенням справи для сторони.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що суд, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, повинен перевірити їх реальність, необхідність та розумність.
Оцінивши подані докази, обсяг підготовлених процесуальних документів, а також враховуючи, що відповідач клопотання про зменшення розміру витрат не заявляв, суд вважає витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 500 грн документально підтвердженими, співмірними та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
З урахуванням викладеного, оцінивши всі докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, статтями 11, 15, 16, 205, 207, 509, 512-516, 525, 526, 530, 610, 611, 626, 627, 629, 638, 639, 1046-1049, 1054, 1077-1082 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44280974, 08205, м.Ірпінь, вул.Садова, б.31/33, офіс 40/3) заборгованість за договором позики №72329793 від 15 грудня 2022 року у розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі),00 грн, з яких: 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот),00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот),00 грн - заборгованість за процентами. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44280974, 08205, м.Ірпінь, вул.Садова, б.31/33, офіс 40/3) судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві),40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот),00 грн.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. 

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Тетяна ПУСТОВОЙТ