ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року	справа № 380/185/26	
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: пл.Соборна,3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122; код ЄДРПОУ 13486010), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 913130140288 від 04.11.2025 про відмову в перерахунку пенсії «Перехід на інший вид пенсії»;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця з 27.10.2025, відповідно до пункту 10, 12 розділу XI Закону №889 VIII та статті 37 Закону №3723 XII , здійснивши нарахування і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) у розмірі 60 відсотків заробітної плати, зазначених у довідках від 27.10.2025 року № 164-13-01-10-21 та від 27.10.2025 року № 165-13-01-10-21, виданих Головним управлінням ДПС у Львівській області.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.
27 жовтня 2025 року позивач звернулася до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області з метою переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак, за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення від 04.11.2025 № 913130140288 про відмову у такому переведенні.
Підставою для відмови зазначено те, що ОСОБА_1 до 01.12.2019 вже одержувала пенсію, призначену згідно з Законом України «Про державну службу», водночас проведення перерахунків пенсій, призначених згідно із Законом України «Про державну службу» діючим законодавством не передбачено, а тому не взято до уваги довідки від 27.10.2025 № 164-13-01-10-21 та від 27.10.2025 № 165-13-01-10-21, видані Головним управлінням ДПС у Львівській області.
Позивач вважає таку відмову протиправною та вказує, ОСОБА_1 раніше отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», однак це, не позбавляє її права перейти з пенсії за віком, яку вона отримує наразі за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію в межах дії Закону України «Про державну службу», адже за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом.
Зазначає, що ОСОБА_1 на час звернення за призначенням пенсії не займає посаду державної служби, тому з урахуванням положень ст. 37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, вважає, що пенсія ОСОБА_1 підлягає обчисленню у відсотковому співвідношенні від заробітку, зазначеного у відповідних довідках, тому просить позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою судді від 12.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ОСОБА_1 звернулась із заявою про перерахунок пенсії від 27.10.2025 №7925 «Перехід на інший вид пенсії», а саме відповідно до Закону України «Про державну службу».
Звертає увагу, що відповідно до пункту 5 Порядку № 622 довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу» та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
Водночас за даними електронної пенсійної справи встановлено, що з 08.11.2012 ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з 01.12.2019 було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Перерахунок раніше призначених пенсії по новій довідці про заробітну плату не передбачено Законом.
За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 04.11.2025 № 913130140288 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.
27 жовтня 2025 року позивач звернулася до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії), а саме відповідно до Закону України «Про державну службу». До вказаної заяви було долучено довідки Головного управління ДПС у Львівській області:
- від 27.10.2025 №164-13-01-10-21 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за посадою працюючого заступника начальника управління станом на 27.10.2025;
- від 27.10.2025 №165-13-01-10-21 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби за посадою працюючого заступника начальника управління станом на вересень 2025 року.
За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що розглядав вказану вище заяву – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області від 04.11.2025 № 913130140288 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що за даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1 з 08.11.2012 вже отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з 01.12.2019 було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас, перерахунок раніше призначених пенсії по новій довідці про заробітну плату не передбачено Законом України «Про державну службу».
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).
Водночас з 01 травня 2016 року принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначаються Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ).
Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.
Крім того, пунктом 1 Порядку № 622 також, аналогічно до положень статті 90 Закону № 889-VІІІ, визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-IV.
Також суд зазначає, що підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність, Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічні положення закріплені у Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (далі - Порядок №622).
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Так, відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які:
а) досягли певного віку;
б) мають передбачений законодавством страховий стаж;
в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17, від 11 квітня 2023 року у справі № 1.380.2019.003855.
Як встановлено судом та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 з 08.11.2012 вже отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з 01.12.2019 її було переведено на більш вигідний вид пенсії, а саме на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
27 жовтня 2025 року позивач звернулася до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії), а саме відповідно до Закону України «Про державну службу».
До вказаної заяви було долучено нові довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видані Головним управлінням ДПС у Львівській області за аналогічною/рівнозначною посадою працюючого службовця, яку позивач займала на момент звільнення.
Відповідач оскаржуваним рішенням у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» відмовив з тих підстав, що пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» їй вже було призначено до 01.12.2019, а проведення перерахунків пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців чинним законодавством не передбачене.
Позивач у позовній заяві стверджує, що факт того, що вона раніше отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», не позбавляє її права перейти з пенсії за віком, яку вона отримує наразі за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію в межах дії Закону України «Про державну службу».
Крім цього зазначає, що оскільки вона на час звернення за призначенням пенсії не займає посаду державної служби, тому з урахуванням положень ст. 37 Закону №3723-ХІІ розмір її пенсії підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, у цій справі ключовим є питання правозастосування норм пенсійного законодавства у контексті реалізації особою права на повернення до виду пенсійного забезпечення, який їй уже було призначено у минулому, зокрема - до пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-XІІ, після переведення на інший вид пенсії - за нормами Закону №1058-IV. У зв`язку з цим предметом судового розгляду також є питання з`ясування правомірності повторного застосування положень Закону № 3723-XІІ для перерахунку такої пенсії на підставі нових довідок про складові заробітної плати, виданих за посадою, з якої особа звільнилася з державної служби, та встановлення наявності у неї відповідного суб`єктивного права.
Суд звертає увагу, що порушене у справі питання правомірності повторного переведення особи на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а також можливості її перерахунку на підставі нових довідок про складові заробітної плати не є новим для судової практики й вже було предметом розгляду у Верховному Суді.
Зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі №300/936/23, від 25.07.2025 у справі № 140/5363/24, від 10.09.2025 у справі № 420/25000/24, від 03.06.2026 у справі № 400/8750/24 викладено правовий висновок, згідно з яким ані Закон №889-VIII, ані Закон №1058-IV не містять положень, які б передбачали підстави або механізм для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною (збільшенням) розміру заробітної плати діючих службовців. Аналогічним чином, жодних підстав для такого перерахунку не передбачає і стаття 37 Закону №3723-ХІІ, яка регламентує порядок призначення пенсії за віком державним службовцям.
Верховний Суд у згаданих постановах також наголосив на принципі прямої дії закону в часі: до правовідносин щодо перерахунку пенсій підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент звернення за перерахунком або переведенням, а не те, що діяло на час первинного призначення пенсії. Отже, законодавство, чинне на момент звернення позивачки, не передбачало можливості проведення перерахунку пенсії державного службовця, зокрема на підставі поданих нею довідок про оновлені складові заробітної плати.
Наведені висновки Верховного Суду підлягають застосуванню і у цій справі, оскільки згідно зі встановленими обставинами, позивачу вже була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу», після чого її було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а подана 27 жовтня 2025 року заява фактично спрямована на повторне призначення пенсії державного службовця з урахуванням нових довідок про складові заробітної плати.
Позивач у своїй позовній заяві фактично ототожнює право, збережене пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, із правом на повторне призначення пенсії державного службовця особі, яка вже реалізувала таке право раніше.
Однак Закон №889-VIII, стаття 37 Закону №3723-ХІІ та Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 (далі – Порядок №622) не містять норм, які б надавали особі право після переходу на інший вид пенсійного забезпечення повторно звернутися за призначенням пенсії державного службовця на підставі тих самих законодавчих положень, за якими таке право вже було реалізовано.
Суд зауважує, що відповідно до пункту 5 Порядку № 622 довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу» та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
Наведені положення Закону №889-VIII і Порядку № 622 гарантують збереження права на призначення пенсії державного службовця тим особам, які відповідають установленим законом умовам, проте не створюють правових підстав для повторного призначення пенсії державного службовця після того, як таку пенсію вже було призначено та особа перейшла на вид пенсійного забезпечення, що врегульований іншим Законом.
Отже, збереження права на призначення пенсії державного службовця відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII не може тлумачитися як надання особі права на повторне призначення пенсії державного службовця після того, як така пенсія вже була призначена та виплачувалася.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.11.2025 № 913130140288 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідає вимогам законодавства, а доводи позивача про наявність у неї права на повернення до раніше вже призначеної пенсії за віком державного службовця із визначенням її розміру на підставі нових довідок про складові заробітної плати, є помилковими. 
Висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 19 березня 2025 року у справі №300/936/23, від 25.07.2025 у справі №140/5363/24, від 10.09.2025 у справі № 420/25000/24, від 03.06.2026 у справі № 400/8750/24.
У контексті розгляду даної справи суд також бере до уваги правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 у справі №?3-132/2018 (5462/17), ухваленому за конституційною скаргою щодо перевірки на відповідність Конституції України підпункту 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII.
У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України визнав вказане положення таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), у частині, в якій воно унеможливлювало здійснення перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XІІ зі змінами. Водночас Суд наголосив на обов`язку Верховної Ради України внести відповідні законодавчі зміни з метою врегулювання порядку і механізму перерахунку пенсій, призначених за зазначеною нормою, з урахуванням приписів Конституції України, принципу правової визначеності та висновків цього Рішення.
Таким чином, Конституційний Суд України підтвердив необхідність законодавчого унормування механізму реалізації права на перерахунок пенсії державного службовця, однак до моменту такого врегулювання саме по собі визнання норми неконституційною не створює підстав для автоматичного перерахунку пенсії в судовому порядку без відповідного законодавчого механізму.
Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 520/6418/21, від 25.07.2025 у справі № 140/5363/24.
Водночас, суд також вважає необґрунтованим посилання позивача на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №340/4184/21, оскільки обставини цієї справи не є релевантними до спірних правовідносин, що виникли у цій справі.
Судове рішення, на яке посилається позивач, стосується визначення порядку обчислення розміру пенсії особі, яка мала безспірне право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, зокрема - питання джерела заробітної плати, яка береться до розрахунку у разі, якщо особа на момент звернення за пенсією не обіймає посаду державної служби. Натомість у справі, рішення у якій оскаржуються, спірні правовідносини стосуються не визначення розміру пенсії, а наявності у особи права на повторне переведення на пенсію державного службовця або її перерахунок, чого правовий висновок у справі №340/4184/21 не стосується.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволені позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя	Братичак Уляна Володимирівна