Дата документу 23.06.2026
Справа № 334/10590/24
Провадження № 2-др/334/32/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Гнатюка О.М.,
при секретарі судового засідання Якущенко Е.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача Заболотнього Олександра Антолійовича щодо ухвалення додаткового рішення у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про зміну місця проживання дитини та звільнення від стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення за місцем проживання,-

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2026 року Дніпровським районним судом м. Запоріжжя постановлено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про зміну місця проживання дитини та звільнення від стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення за місцем проживання, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про зміну місця проживання дитини та звільнення від стягнення аліментів.
Змінено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визначивши її місце проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_1 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 ).
Звільнено з 17.12.2023 р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_1 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ) від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 (провадження № 2/334/231/23) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Припинено з 17.12.2023 р. стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_1 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ) аліментів на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визначених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 (провадження № 2/334/231/23).
Відмовено у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про відібрання дитини та повернення за місцем проживання.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_1 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
17 червня 2026 року представник позивача звернувся із заявою про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Просить стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на правничу допомогу в розмірі 57504,12 грн., з яких: 43500 грн. – витрати на професійну правничу допомогу, 13252,40 – витрати на оплату роботи залученого стороною експерта, 726,72 грн. – залишок судового збору, що надміру сплачений відповідачкою при поданні позовної заяви, 25 грн. – комісія банку за сплату судового збору, що підтверджується відповідними документами.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Відповідачем подано до суду заперечення в яких зазначив, що заявниця фактично поєднує дві несумісні моделі обрахунку, обираючи в кожному випадку ту, що дозволяє показати більший обсяг роботи, і це свідчить не про реальну вартість послуг, а про прагнення надати завищеній підсумковій сумі видимість обґрунтованості. Не наведено жодного доказу того, що саме ОСОБА_2 вчиняв дії, спрямовані на затягування розгляду, подавав необгрунтовані клопотання, безпідставно заявляв відводи чи у будь-який інший спосіб штучно збільшував тривалість провадження. Покладення на ОСОБА_2 оплати засідань, що відбулися понад орієнтовно очікувані чотири, означало б, що відповідач несе майнову відповідальність за тривалість процесу, до якої він непричетний, і такий підхід прямо суперечить як меті статті 162 СК України, так і засадам справедливого розподілу судових витрат. Різниця між тим, що було заявлено в попередньому розрахунку, і тим, що пред`явлено до стягнення тепер, є істотною, і ця різниця не може залишитися поза увагою суду при вирішенні питання про розподіл витрат. Твердження про неможливість передбачити пред`явлення зустрічного позову не витримує перевірки, оскільки спір про зміну місця проживання дитини виник у гострому сімейному конфлікті між батьками, і пред`явлення другим із батьків зустрічних вимог про відібрання та повернення дитини є цілком прогнозованою процесуальною реакцією, яку досвідчений адвокат не міг не передбачати на стадії формування позову та складання попереднього розрахунку. У всіх без винятку платіжних інструкціях, доданих до заяви, платником зазначений ОСОБА_4 , а не позивачка ОСОБА_5 , тобто кошти на оплату адвокатських послуг переказувала третя особа, яка стороною у справі не є. Однак жодного доказу того, що ОСОБА_4 був належним чином уповноважений позивачкою на здійснення цих платежів, до заяви не додано, а формальна вказівка у призначенні платежу на сплату коштів від імені ОСОБА_1 є одностороннім твердженням платника, яке не замінює і не може замінити документа про уповноваження. Жодного акту приймання-передачі наданих послуг, який підтверджував би факт виконання адвокатом конкретних робіт та прийняття їх клієнтом без зауважень, до заяви не долучено.
За відсутності акту приймання-передачі неможливо встановити, що описані в заяві дії були фактично виконані у заявленому обсязі, у заявлений час та прийняті клієнтом, а тому сам факт надання послуг у заявленому розмірі залишається недоведеним і ґрунтується виключно на односторонньому описі, складеному заінтересованою особою. Заявлені 3000 грн за складання заяви про стягнення витрат не можуть бути покладені на відповідача за жодних обставин, незалежно від оцінки інших складових заяви.
З опису витрат вбачається, що рішенням від 15.06.2026 суд уже стягнув з відповідача на користь позивачки судовий збір у належному розмірі 1 211,20 грн. Заявниця ж просить додатково стягнути 726,72 грн як різницю між фактично сплаченою нею сумою 1 937,92 грн і сумою, визначеною судом, а також 25 грн банківської комісії. Ця вимога є безпідставною, оскільки сума, сплачена понад установлений судом розмір судового збору, є переплатою, а порядок повернення переплаченого судового збору врегульований статтею 7 Закону України «Про судовий збір» і передбачає повернення коштів з державного бюджету за заявою платника, поданою до відповідного органу, а не стягнення цих коштів з відповідача
Заявниця просить стягнути 13252,40 грн. витрат на оплату роботи експерта за висновком експертного дослідження від 13.11.2024. Право на компенсацію таких витрат існує лише за умови доведення їх дійсності, необхідності та обґрунтованості розміру. Заявниця не обґрунтувала, чому проведення. цього експертного дослідження було необхідним для вирішення справи, чи не могла справа бути вирішена без нього, а також, як і у випадку з гонораром адвоката, не довела, що оплату експерта здійснила саме позивачка, а не третя особа. Спір, що розглядався, не належить до складних, адже він стосувався зміни місця проживання дитини, звільнення від аліментів та зустрічних вимог про відібрання дитини, тобто типової категорії сімейних справ, нормативне регулювання яких є усталеним і впродовж тривалого часу не змінювалося, а судова практика щодо подібних спорів є численною та загальнодоступною. Оскільки оплата є фіксованою, наведення годин не впливає на обрахунок винагороди і слугує лише для створення враження значного обсягу роботи, а так зване самостійне зменшення адвокатом оплати за окремі дії виходить з попередньо завищеної бази обрахунку, а тому не може сприйматися як свідчення поміркованості заявлених сум. Сукупність наведених обставин дає підстави для висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає ні критерію реальності, ні критерію розумності, а тому за наявності підстав для розподілу витрат підлягає зменшенню до співмірного рівня. Заяву не направлено відповідачу як стороні, що вже є самостійною підставою для повернення її без розгляду. Оплату здійснювала третя особа без доказів уповноваження, що ставить під сумнів сам факт понесення витрат стороною. Відсутні акти приймання-передачі наданих послуг, без яких обсяг робіт не можна вважати доведеним. Значна частина суми виходить за межі попереднього розрахунку та зумовлена тривалістю розгляду, не пов`язаною з поведінкою відповідача. Окремі складові, зокрема 3 000 грн за складання заяви про стягнення витрат, несплачені 12 000 грн та залишок судового збору, не підлягають стягненню в силу прямих правових позицій Верховного Суду та положень закону. Решта заявлених сум є неспівмірними зі складністю справи та реально витраченим часом
Просив заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі № 334/10590/24 повернути без розгляду у зв`язку з ненаправленням її копії відповідачу ОСОБА_2 як учаснику справи У разі прийняття заяви до розгляду відмовити у її задоволенні в повному обсязі як такої, що ґрунтується на належно не підтверджених, неспівмірних та необгрунтованих вимогах, оплачених третьою особою без доказів уповноваження та за відсутності актів приймання- передачі наданих послуг. Якщо суд встановить підстави для часткового розподілу витрат, зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу до співмірного рівня, що з урахуванням простоти справи та сталої судової практики і кваліфікації адвоката не повинен перевищувати 1 000 грн., виключивши при цьому з відшкодування витрати на складання заяви про стягнення витрат у розмірі 3000 грн, несплачену частину витрат у розмірі 12000 грн., заявлений залишок судового збору в розмірі 726,72 грн., банківську комісію в розмірі 25 грн., а також витрати на експерта в розмірі 13252,40 грн. як належно не обґрунтовані.
Представник позивача надав до суду пояснення з приводу заперечень відповідача ОСОБА_2 в яких зазначив настувпне. 
Відповідач посилається на ч. 2 ст. 183 ЦПК України та стверджує, що позивач не виконав обов`язок направлення Заяви безпосередньо відповідачу ОСОБА_2 . Поряд з цим відповідач наголошує, що направлення його представнику (адвокат Шумський І.В.) в Електронному суді не може вважатися направленням Заяви самому відповідачу. Проте така позиція вочевидь не відповідає самій суті представництва, нормам права та позиції Верховного Суду. Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Шумський І.В., не надали в справу документів про припинення повноважень цього представника в суді першої інстанції. З приводу аргументу відповідача ОСОБА_1 щодо того, що він не має нести майнову відповідальність за тривалість розгляду справи, оскільки така тривалість залежала не від нього особисто зазначив, що така позиція відповідача ОСОБА_1 вочевидь не узгоджується з суттю покладання на відповідача судових витрат. Покладення на відповідача ОСОБА_1 відповідних витрат на професійну правничу допомогу понад розміру, вказаного в позовній заяві, є цілком законним і логічним.
Стосовно тверджень, позивачки ОСОБА_1 стосовно того, що вона мала прогнозувати, що відповідач ОСОБА_1 подасть зустрічну позовну заяву, а тому мала зазначити у своїй позовній заяві очікувані витрати на таку зустрічну позовну заяву представник позивачки зазначив, що передбачити усі варіанти перебігу справи є просто неможливим і вказання в позовній заяві усіх можливих варіантів витрат є також неможливим, нерозумним і не вимагається.
Стосовно тверджень, що витрати на професійну правничу допомогу понесла саме позивачка ОСОБА_1 представник позивача зазначив, що незалежно від того, хто фактично сплатив кошти за правничу допомогу, саме ОСОБА_1 за відповідним договором про надання правничої допомоги та додатковим договором до нього є зобов`язаною перед адвокатом, оскільки усі документи для такого зобов`язання оформлені належним чином. Фактично оплату дійсно провела інша особа в інтересах ОСОБА_1 . Але для даної цивільної справи це не має ніякого значення. Адвокат прийняв такий платіж як належний і це виключно внутрішні відносини адвоката та його клієнта, від кого він приймає платіж. Далі особа, яка за клієнта сплатила кошти, вправі вимагати їх компенсації і тоді вже клієнт адвоката стає зобов`язаним перед такою третьою особою. Та обставина, що згідно додаткового договору до договору про надання правничої допомоги позивачем не надано доказів уповноваження іншої особи на сплату адвокату коштів за ОСОБА_1 суперечить базовій цивілістиці. У додатковому договорі до договору про надання правничої допомоги не вказано, що таке уповноваження має бути письмовим. Сам факт оплати третьою особою за клієнта коштів і вказання цього в призначенні платежу, а також відсутність претензій адвоката та клієнта з цього приводу, свідчить, що таке усне уповноваження відбулося і усі сторони його підтвердили своїми діями або відсутністю заперечень. Крім того, в самому пункті 2.5 цього додаткового договору, на який посилається відповідач ОСОБА_1 у своїх Запереченнях, зазначено, що факт оплати замість клієнта відповідних коштів на взаємні права та обов`язки клієнта з адвокатом і третіми особами на впливає.
Стосовно того, що відповідач ОСОБА_1 стверджує, що відсутній акт прийому-передачі відповідних робіт представник позивача зазначив, що так, дійсно, рахунки, додані до Заяви, є скріншотами з електронної пошти. Але згідно п. 3.3 додаткового договору до договору про надання правничої допомоги, у всьому, що не визначено цим додатковим договором, сторони застосовують до нього положення основного договору. Згідно пункту 8.1 самого договору про надання правничої допомоги, письмова форма документів за цим договором включає в себе паперовий та електронний формати. В електронному форматі інформація/документи можуть надсилатися у виді фотокопій паперових документів або в будь-якому текстовому електронному виді (з цифровим підписом чи без такого). Тобто адвокат вправі надіслати документи за цим договором в будь-якому виді.
Дослідивши заяву представника відповідача, матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2026 року Дніпровським районним судом м. Запоріжжя постановлено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про зміну місця проживання дитини та звільнення від стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення за місцем проживання, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про зміну місця проживання дитини та звільнення від стягнення аліментів. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Представником позивача заявлено вимогу щодо стягнення витрат за складання і подання Дніпровському районному суду м. Запоріжжя заяви про покладення на відповідача судових витрат з описом таких витрат і додатками по цивільній справі № 334/10590/24 в сумі 3000 грн.
Проте, зазначена вимога є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. 
До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від 02.02.2024 року справа № 910/9714/22. 
Стосовно вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивачки надміру сплаченого судового збору, а саме 726,72 грн. суд зазначає, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Враховуючи викладене зазначена вимога представника позивача про стягнення з відповідача залишку судовогозбору в розмірі 726,72 грн. не підлягає задоволенню.
Стосовно вимоги представник позивача щодо витратна професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
08 червня 2024 року між позивачкою та адвокатом Заболотнім О.А. було укладено договір про надання правової допомоги, згідно з умовами якого адвокат приймає для виконання дорученя на підготовку звернення до суду та супроводження в суді справи щодо зміни місця проживання малолітньої дитини і звільнення від стягнення аліментів, яке зокрема але не виключно, складається з таких дій: складання і подання позовної заяви та відповіді на відзив, участь у судових засіданнях, тощо, інші необхідні дії на розсуд адвоката
Відповідно до опису судових витрат позивача та робіт адвоката (з підтверджуючими документами) по справі № 334/10590/24 загальний розмір судових витрат складає 57504,12 грн., з яких: 43500 грн. – витрати на професійну правничу допомогу, 13252,40 – витрати на оплату роботи залученого стороною експерта, 726,72 грн. – залишок судового збору, що надміру сплачений відповідачкою при поданні позовної заяви, 25 грн. – комісія банку за сплату судового збору.
На підтвердження зазначеної суми витрат надано:
-платіжну інструкцію 0.0.4093878731.1 від 25.12.2025 року на суму 9000 грн., призначення платежу:гонорар за позов по рахунку НОМЕР_3 від ОСОБА_1 
- платіжну інструкцію 1.93474185.1 від 11.02.2025 року на суму 1500 грн. призначення платежу:гонорар за клопотання по ц/с 334/10590/24 по рахунку рахунку НОМЕР_3 від ОСОБА_1 
- платіжну інструкцію 2.95041309.1 від 15.02.2025 року на суму 6000 грн. призначення платежу:гонорар за відповідь по ц/с 334/10590/24 по рахунку рахунку НОМЕР_3 від ОСОБА_1 
- платіжну інструкцію 1.93459267.1 від 11.02.2025 року на суму 3000 грн. призначення платежу:гонорар за с/з по ц/с 334/10590/24 по рахунку рахунку НОМЕР_3 від ОСОБА_1 ,
- платіжну інструкцію 1.104454605.1 від 11.03.2025 на суму 6000 рн. Призначення платежу гонорари за відзив по ц/с 334/10590/24 по рахунку рахунку НОМЕР_3 від ОСОБА_1 ,
-платіжну інструкцію 1.104463873.1 від 11.03.2026 рок упризначення платежу: гонорар за с/з по ц/с 334/10590/24 по рахунку рахунку НОМЕР_3 від ОСОБА_1 ,
-платіжну інструкцію №м2.122089777.1 від 27.04.2025 року призначення платежу: гонорар за с/з по ц/с 334/10590/24 по рахунку рахунку НОМЕР_3 від ОСОБА_1 .
Також, представником позивача надано рахунок на оплату від 16.06.2026 року № 20260616-1 за договором про надання правничої допомоги від 08.06.2024 та додатковим договором від 08.06.2024 р. на суму до сплати в розмірі 12000 грн. за судові засідання, які відбулися 15.10.2025, 16.12.2025,03.03.2026, 16.06.2026 року (по 3000 грн. за кожне засідання), що належать до сплати.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові у своїй постанові від 13.02.2019 у справі № 756/2114/17 (провадження 61-10774св18).
Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн.
За вказаних обставин заява щодо ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України суд, -
ВИРІШИВ:
Заяву представника представника позивача Заболотнього Олександра Антолійовича щодо ухвалення додаткового рішення у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про зміну місця проживання дитини та звільнення від стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення за місцем проживання – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКППФО: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКППФО: НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 25000 грн.
В частині стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКППФО: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКППФО: НОМЕР_1 ) залишку судовогозбору в розмірі 726,72 грн. та судових витрат з описом таких витрат і додатками по цивільній справі № 334/10590/24 в сумі 3000 грн. - відмовити.
В іншій частині вимог відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його складення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Гнатюк О. М.