ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 липня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 398/7217/25
провадження № 22-ц/4809/1196/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою  адвоката Ісмайлової Анни Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2026 року у складі судді Шинкаренко І. П.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст вимог позовної заяви

В листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (далі – ТОВ «ФК «Солвентіс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2944555 від 25.11.2019 у розмірі 55 634,6 грн, судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 25 листопада 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2944555 в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора, який відповідно до вимог законодавства прирівнюється до письмової форми правочину. 
Відповідач ознайомилася з умовами кредитування, підтвердила їх прийняття шляхом введення одноразового SMS-коду та отримала кредитні кошти у сумі 10 000 грн на свій картковий рахунок. 
ОСОБА_2 належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, своєчасно кредит та проценти не повернула, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 55 634,60 грн, з яких 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 45 634,60 грн – заборгованість за процентами.
Право вимоги за кредитним договором було послідовно відступлено за договорами факторингу від 10 червня 2025 року та 07 липня 2025 року, внаслідок чого новим кредитором стало ТОВ «ФК «Солвентіс», до якого перейшли усі права первісного кредитора в обсязі, що існували на момент переходу права вимоги.
Оскільки ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором не виконує та заборгованість не погашає, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором від 25.11.2019 № 2944555 в загальному розмірі 55 634 грн 60 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп та 2 000 грн витрат на правову допомогу.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач довів факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, невиконання нею зобов`язань щодо їх повернення, а також перехід до ТОВ «ФК «Солвентіс» права вимоги за договорами факторингу. 
Оскільки відповідач не спростувала наданих позивачем доказів та не надала доказів погашення заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Ісмалова А. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував сплив позовної давності, оскільки строк виконання кредитного договору закінчився 22.06.2020, а позов подано лише у 2025 році. 
Відповідач посилається на норми ЦК України щодо позовної давності, практику Верховного Суду та ЄСПЛ, зазначаючи, що відсутні докази її переривання або поновлення. 
Крім того, відповідач вказує на необхідність застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні розміру відповідальності за кредитним договором.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 55 634 грн 60 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2026 становить 99 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 25.11.2019 ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 2944555, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 10 000 грн на строк кредитування до 22.06.2020, зі сплатою відсотків за користування кредитом з 25.11.2019 до 25.12.2019, в розмірі 1,7 % в день (у базовий період); з 26.12.2020 до 22.06.2020 - 3% в день (у спеціальний період). Договір містить графік платежів. Зазначений договір відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «Алекскредит» надав кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача.
Згідно з розрахунком ТОВ «Алекскредит», наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим станом на 22.06.2020 виникла заборгованість в загальному розмірі 68 534,56 грн, з яких: 10 000 грн – прострочена заборгованість за кредитом; 58 534,56 грн – прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом.
10.06.2025 ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» уклали договір факторингу № АК-10/06/2025, відповідно до умов якого до ТОВ «Секвоя Капітал» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_2 
07.07.2025 ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» уклали договір факторингу № ДФ-07072025, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Солвентіс» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_2 .
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу ДФ-07072025 ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 25.11.2019 № 2944555, в розмірі 55 634,6 грн, з яких: 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 45 634 грн – заборгованість за відсотками.
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 08.10.2019 серії НОМЕР_1 08.10.2019 відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » на підставі укладеного 08.10.2019 шлюбу з ОСОБА_5 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Матеріалами справи підтверджується, що 25 листопада 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання кредиту № 2944555, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 10 000 грн на строк кредитування до 22.06.2020, зі сплатою відсотків за користування кредитом з 25.11.2019 до 25.12.2019, в розмірі 1,7 % в день (у базовий період); з 26.12.2020 до 22.06.2020 - 3% в день (у спеціальний період). Договір підписано відповідачкою електронним підписом, відтвореним за допомогою одноразового ідентифікатора PS2944555 (а. с. 8-12).
Відповідно до листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» вих. № 6096-ВП від 30.09.2025 останнє повідомило, що надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків та на підставі укладеної угоди із ТОВ «Алекскредит» № ВП-220817-1 від 22 серпня 2017 року за дорученням останнього здійснило успішні перекази коштів на рахунки клієнтів, зокрема під порядковим номером 1 зазначено: «25.11.2019 на суму 10 000 (десять тисяч гривень 00 копійок) грн, маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 348281, номер транзакції в системі WayForPay – 73598399896722918226538419410261» (а. с. 16).
Згідно детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту № 2944555 від 25.11.2019, станом на 23 червня 2020 року загальна заборгованість становить 68 534 грн 56 коп, з яких 10 000 грн – сума кредиту, 58 534 грн 56 коп – проценти (а. с. 13-15).
10 червня 2025 року між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» було укладено договір факторингу № АК-10/06/2025 (а. с. 17-21).
Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № АК-10/06/2025, ТОВ «Алекскредит» зобов`язується відступити ТОВ «Секвоя Капітал» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Секвоя Капітал» зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ТОВ «Алекскредит» ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № АК-10/06/2025 ТОВ «Секвоя Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки на суму 55 634 грн 60 коп, з яких : 10 000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 45 634 грн 60 коп - сума заборгованості за відсотками.
07 липня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» було укладено договір факторингу № ДФ-07072025 (а. с. 22-26).
Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу, за цим договором клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №ДФ-07072025 ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло право грошової вимоги до відповідачки на суму 55 634 грн 60 коп, з яких : 10 000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 45 634 грн 60 коп - сума заборгованості за відсотками.
Суд вважає, що наведені докази у своїй сукупності підтверджують факт укладення між ТОВ «Алекскредит» та відповідачкою кредитного договору, отримання останньою кредитних коштів, невиконання нею обов`язку щодо повернення кредиту та сплати процентів, а також належний перехід права вимоги до позивача за договорами факторингу.
ТОВ «ФК «Солвентіс» надано належні та допустимі докази на підтвердження кожної із зазначених обставин, тоді як відповідачкою не подано жодного доказу, який би спростовував факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, правильність визначення розміру заборгованості чи набуття позивачем права вимоги. Доказів повного або часткового виконання кредитних зобов`язань матеріали справи також не містять.
За таких обставин суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у заявленому позивачем розмірі. 
Не заслуговують на увагу суду посилання апеляційної скарги на пропуск строку позовної давності, з огляду на те, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення судом першої інстанції. 
Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачка під час розгляду справи судом першої інстанції до ухвалення рішення заявляла про застосування позовної давності. 
Посилання апелянта на необхідність застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності також не спростовують законності оскаржуваного рішення.
Зокрема, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення саме тієї суми заборгованості, право вимоги на яку набув за договорами факторингу. Відповідачка не надала власного розрахунку заборгованості, не спростувала правильність здійсненого позивачем розрахунку, а саме по собі посилання на загальні засади цивільного законодавства без наведення конкретних порушень норм матеріального права не свідчить про незаконність рішення суду першої інстанції та не може бути підставою для відмови у задоволенні належно доведених вимог кредитора.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині, що оскаржується, без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ісмайлової Анни Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2026 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя  С. І. Мурашко 
Судді   О. Л. Карпенко
О. І. Чельник