ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2026 р. справа № 300/8569/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Бондар Артем Васильович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність, яка полягають у невиплаті відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, зобов`язання виплатити одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 29.03.2024 призваний на військову службу у віці до 25 років під час дії воєнного стану та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , під час якої брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.05.2025 № 136 позивач був звільнений із військової служби у запас за підпунктом за станом здоров`я. А відтак, на думку представника позивача, згідно абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153, ОСОБА_1 має право на отримання виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у повному обсязі у розмірі 1 000 000 гривень. При цьому, обов`язок щодо нарахування та виплати цих коштів за підпунктом «д» пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони № 5601/уд від 26.09.2025 покладено саме на Військову частину НОМЕР_1 , де позивач проходив службу. Протиправна бездіяльність відповідача проявилася у невиплаті винагороди та ігноруванні обов`язку самостійно зібрати підтверджуючі документи, при цьому зміна статусу позивача з рядового на офіцера вже після виконання умов Постанови не позбавляє його права на виплату, а будь-яке обмеження цього права за ознакою дати контракту є дискримінаційним і порушує статтю 24 Конституції України. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 10.03.2026 та міститься в матеріалах справи. Проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, вказавши, що згідно наявної в матеріалах справи довідки про участь у бойових діях, встановлено, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях в сукупності 128 днів (менше 5 місяців). Тобто, наявний у позивача бойовий досвід не створює йому підстави для отримання одноразової грошової винагороди у зв`язку з участю у бойових діях строком не менше шести місяців. Крім того звертає увагу суду, що захворювання позивача було виявлене вже після набрання чинності Постановою №153. Таким чином, враховуючи, що позивач, на момент набрання чинності Постановою №153 не брав участі в бойових діях сукупно не менше 6 місяців, а наявне в нього захворювання було виявлено вже після набрання чинності Постановою №153, у позивача відсутні підстави для нарахування та виплати йому одноразової грошової винагороди. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу по мобілізації 29.03.2024, яку проходив у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 28.04.2024 (а.с.68-72).
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 15.10.2025 (а.с.11).
Під час проходження військової служби позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в період з 23.06.2024 по 03.08.2024 та з 10.08.2024 по 03.11.2024, всього брав безпосередню участь в бойових діях 128 днів, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2025 № 220 (а.с.80-81).
Відповідно до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-0802-0946-1333-3 від 02.08.2025 постановлено Захворювання солдата запасу ОСОБА_2 , 20.08.1999: " ОСОБА_3 ст. ІІа. Стан після хіміотерапії. Клінічна група ІІ", що підтверджується військово-обліковими та медичними документами - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Постанови про причинний зв`язок зазначеного захворювання за довідкою "Госпітальна ВЛК КНП "ПРИКАРПАТСЬКИЙ КЛІНІЧНИЙ ОНКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ" від 02.04.2025 № 2025-0402-1204 5195-0 та свідоцтвом про хворобу "Госпітальна ВЛК КНП "ПРИКАРПАТСЬКИЙ КЛІНІЧНИЙ ОНКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР ІВАНО- ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ" від 07.04.2025 № 2025-0407-1154-1194-3 – відмінити (73-75).
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.05.2025 № 136, солдата призваного на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , колишнього оператора-радіотелефоніста відділення радіоелектронної розвідки взводу технічних засобів розвідки розвідувальної роти, який перебуває у розпорядженні командира військової частини, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від "05" травня 2025 року № 125-РС, з військової служби у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців), пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати, що "16" травня 2025 року справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 3 "16" травня 2025 року наказано виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. (а.с.76-77).
09.10.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (а.с.58-63).
Листом № 813/42709 від 13.10.2025 відповідач розглянув заяву позивача від 09.10.2025 та запропонував звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.79).
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови № 153, представник позивача звернувся до суду, в якому просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови № 153.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
За змістом частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва».
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон 2232-ХІІ).
За змістом частин першої, третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (надалі по тексту також Закон №2011-XII).
За змістом статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частини 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошеве та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пунктів 2-3 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзаців 1-2 пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінет Міністрів України 11.02.2025 прийняв постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (далі - Постанова №153).
За змістом частини першої статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті "Урядовий кур`єр" та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях, визначених законом. Крім того, акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (частина 5 статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").
Постанова № 153 опублікована в газеті "Урядовий кур`єр" 13.02.2025.
Таким чином, Постанова № 153 набрала чинності 13.02.2025 з дня її офіційного опублікування в газеті "Урядовий кур`єр".
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153 (в первинній редакції від 11.02.2025) 1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу; Збройні Сили; Міністерство оборони; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 153 (в первинній редакції від 11.02.2025) установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Отже, із аналізу норм Постанови № 153, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153, тобто станом на 13.02.2025, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни винагорода виплачується в повному обсязі.
Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 грн виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які станом на 13.02.2025 були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
У разі поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний у віці 24 роки на військову службу по мобілізації 29.03.2024, яку проходив у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 28.04.2024 (а.с.68-72).
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 15.10.2025 (а.с.11).
Під час проходження військової служби позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в період з 23.06.2024 по 03.08.2024 та з 10.08.2024 по 03.11.2024, всього 128 днів, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2025 № 220 (а.с.80-81).
Відповідно до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-0802-0946-1333-3 від 02.08.2025 постановлено Захворювання солдата запасу ОСОБА_2 , 20.08.1999: " ОСОБА_3 ст. ІІа. Стан після хіміотерапії. Клінічна група ІІ", що підтверджується військово-обліковими та медичними документами - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Постанови про причинний зв`язок зазначеного захворювання за довідкою "Госпітальна ВЛК КНП "ПРИКАРПАТСЬКИЙ КЛІНІЧНИЙ ОНКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ" від 02.04.2025 № 2025-0402-1204 5195-0 та свідоцтвом про хворобу "Госпітальна ВЛК КНП "ПРИКАРПАТСЬКИЙ КЛІНІЧНИЙ ОНКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР ІВАНО- ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ" від 07.04.2025 № 2025-0407-1154-1194-3 – відмінити (73-75).
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності за військові правопорушення, а також не мав не знятих дисциплінарних стягнень.
Відтак, беручи до уваги викладені вище правові норми та встановлені обставини справи, суд вважає, що позивач відповідає визначеним Постановою № 153 умовам для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн., передбаченої абз. 4 п. 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 р. № 153, оскільки:
- уклав контракт про проходження військової служби саме в період воєнного стану 29.04.2024 року;
- вік позивача на момент укладання такого контракту становив 24 повних роки;
- брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій 128 днів, тобто менше 6 місяців;
- під час проходження служби встановлено захворювання, яке пов`язане із захистом Батьківщини;
- стосовно позивача відсутні відомості про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності.
Таким чином, суд критично оцінює доводи відповідача про відмову у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн з тих підстав, що позивач, на момент набрання чинності Постановою №153, не брав участі у бойових діях сукупно не менше 6 місяців, а наявне у нього захворювання було виявлено вже після набрання чинності Постановою №153, оскільки військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025 у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон), винагорода виплачується в повному обсязі. Вказана норма не встановлює дати захворювання чи отримання травми. 
Що стосується доводів відповідача про те, що позивач звільнений з військової служби, а Постанова № 153 стосується лише осіб, якій проходять дійсну військову службу, то суд критично оцінює вказані доводи з огляду на вимоги окремого доручення Міністра оборони України № 5601/уд від 26.09.2025 в якому Міністр , з метою реалізації Постанови № 153 вимагав у головнокомандувача Збройних сил України зобов`язати підпорядкованих командирів військових частин провести аналіз наявності зазначених вище військовослужбовців (у тому числі, які після 13.02.2025 загинули (померли) або були звільнені із служби та виключені із списків особового складу військових частин та не отримали Винагороду, за результатами аналізу скласти контрольні списки.
Відтак, право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах виникло у позивача 02.08.2025 відповідно до протоколу ВЛК № 2025-0802-0946-1333-3, однак відповідач самостійно та своєчасно не забезпечив реалізацію такого права за наявності в ОСОБА_1 усіх підстав до виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». 
За таких обставин, суд дійшов висновку, що для відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Щодо прохання позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку визначеному КАС України, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В переліку способів захисту порушеного права, наведених у частині 1статті 5 КАС України, відсутній такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, а тому вказане не може розглядатися судом як позовна вимога.
З урахуванням положень частини 1 статті 382 КАС України, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.
Враховуючи зазначене, а також те, що позивач не надав суду жодних доказів ймовірного уникнення чи зволікання Військовою частиною НОМЕР_1 у відновленні порушеного права позивача, на даному етапі розгляду та вирішення справи, суд не вбачає підстав для встановлення вказаного виду судового контролю за виконанням рішення суду в даній справі.
Решта доводів та аргументів учасників справи не впливають на результати вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
З огляду на те, що позивач не поніс судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 1 статті 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1000 000 (один мільйон) гривень за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );
відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ). 

Суддя   Микитин Н.М.