Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.06.2026  	Справа №607/24849/25 Провадження №2/607/365/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., 
за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., позивача ОСОБА_1 , його представника – ОСОБА_2 , відповідачки – ОСОБА_3 , її представника – ОСОБА_4 , 
розглянувши в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа – Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Після припинення сімейних відносин між сторонами виник спір щодо місця проживання доньки.
Позивач вказував, що має належні житлово-побутові умови для проживання дитини, стабільний дохід та можливість забезпечувати її потреби. На підтвердження своїх доводів долучив документи щодо отримуваних доходів від підприємницької діяльності, договір оренди житлового приміщення від 05.01.2026 року, документи щодо придбання транспортного засобу, а також документи, які підтверджують доходи його цивільної дружини ОСОБА_6 , з якою він проживає однією сім`єю.
ОСОБА_1 зазначав, що бере активну участь у вихованні дочки, забезпечує її навчання, дозвілля та розвиток, підтримує постійний зв`язок із закладом освіти, який відвідує дитина.
На думку позивача, проживання дитини разом із матір`ю не відповідає її найкращим інтересам. На підтвердження своїх доводів він посилався на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року у справі №607/22325/25, якою ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, відносно малолітньої дочки сторін. 
Крім того, посилався на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2025 року у справі №607/19779/25, яким чоловіка відповідачки ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення щодо позивача. 
Також зазначав про неодноразові звернення до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки відповідачки, що підтверджується відповіддю на його заяву від 23.12.2025.
Під час розгляду справи представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що звертався до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради із заявою про проведення опитування дитини за участю психолога під час підготовки висновку органу опіки та піклування. На думку сторони позивача, висновок органу опіки та піклування був складений без належного дослідження психологічного стану дитини, а тому не може вважатися достатньо обґрунтованим.
У відзиві на зустрічний позов ОСОБА_1 та його представник просили відмовити у його задоволенні. Зазначали, що вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
Сторона позивача звертала увагу на те, що фактичне місце проживання ОСОБА_3 не є достеменно встановленим, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність відомостей як про проживання у місті Тернополі, так і у селі Довжанка. Також зазначала, що довідка ОСББ «Просвіта 6» від 20.11.2025 видана самою ОСОБА_3 як головою правління ОСББ.
Крім того, ОСОБА_1 долучив до відзиву договір оренди житлового приміщення від 13.03.2025, згідно з яким квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, передавалась відповідачкою в оренду третім особам.
Також сторона позивача заперечувала достовірність та належність результатів психологічного обстеження дитини і консультацій психологів, посилаючись на те, що такі дослідження проводились без участі та відома батька, а до матеріалів справи не подано доказів, які б підтверджували статус та кваліфікацію відповідних спеціалістів.
ОСОБА_1 зазначав, що його матеріальне становище є належним, він здійснює підприємницьку діяльність, отримує стабільний дохід, проживає в орендованому житлі у місті Тернополі та має можливість забезпечити доньці належні умови проживання, виховання та розвитку.
ОСОБА_3 подала зустрічний позов про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 разом із матір`ю.
У зустрічному позові зазначила, що після розірвання шлюбу дитина переважно проживала разом із нею, а останнім часом почергово проживала як із матір`ю, так і з батьком. Вказувала, що під час проживання з нею дитина забезпечена належними житловими умовами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОСББ «Просвіта 6» від 20.11.2025.
Позивачка за зустрічним позовом зазначала, що донька навчається у 4-Б класі Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №16 ім. Володимира Левицького.
ОСОБА_3 посилалась на результати психологічного обстеження дитини від 04.06.2025, проведеного практичним психологом ОСОБА_8 , відповідно до яких між матір`ю та дочкою сформувався тісний емоційний зв`язок, а також на консультацію дитячого клінічного психолога ОСОБА_9 , згідно з якою у дитини виявлено ознаки підвищеної тривожності та рекомендовано регулярний психологічний супровід у зв`язку з сімейним конфліктом між батьками.
На думку ОСОБА_3 , проживання дитини разом із батьком негативно впливає на її стан, оскільки під час перебування у нього відсутній стабільний режим дня, відпочинку та навчання, що призводить до частих захворювань і пропусків занять у школі.
Також позивачка за зустрічним позовом зазначала, що має належне матеріальне забезпечення. На підтвердження цього надала витяги з державних реєстрів щодо належного їй нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . 
Крім того, долучила документи, що підтверджують її підприємницьку діяльність, отримання заробітної плати як голови правління ОСББ «Просвіта 6», відомості про здійснення підприємницької діяльності у Великій Британії, а також документи щодо доходів її чоловіка ОСОБА_7 .
Посилаючись на довідку про доходи ОСОБА_1 та договір оренди житла, подані ним до матеріалів справи, ОСОБА_3 зазначала, що відповідач за зустрічним позовом не має власного житла, проживає в орендованій квартирі разом із цивільною дружиною та її дітьми, а його доходи не забезпечують належного утримання дитини.
Представник Виконавчого комітету Тернопільської міської ради як органу опіки та піклування подав до суду висновки щодо розв`язання спору між батьками. Із зазначених висновків убачається, що під час їх підготовки було проведено бесіди з батьками та дитиною, досліджено умови проживання сторін, надані ними документи, а також інші матеріали, що стосуються предмета спору. 
Орган опіки та піклування встановив, що дитина підтримує тісний емоційний зв`язок з обома батьками, забезпечена належними умовами проживання як у матері, так і у батька, любить обох батьків та висловлює бажання продовжувати спілкування і проживання з кожним із них. 
За результатами розгляду матеріалів справи орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність визначення місця проживання дитини виключно з одним із батьків та не підтримав вимоги жодної зі сторін.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 03.02.2026 суд постановив прийняти до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання.
Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 26.03.2026 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник первісний позов підтримали з підстав зазначених у ньому.
Відповідачка-позивачка та її представник підтримали зустрічний позов, проти первісного позову заперечили.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися.
Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26.02.2024 у справі №604/78/24.
У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_5 , що видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.09.2016.
Як видно із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.10.2025 року, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець із основним видом діяльності — різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю. 
Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Тернопільській області №1398/АП/19-00-51-02-03 від 05.11.2025, дохід ФОП ОСОБА_1 за період з 01.04.2025 по 30.09.2025 склав 57 997,00 грн. 
Згідно з випискою АТ «Універсал Банк» (monobank) від 03.11.2025, по рахунку ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2025 по 03.11.2025 наявний рух коштів. 
Як видно із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , у користуванні позивача перебуває автомобіль VOLVO моделі XC60, д.н.з. НОМЕР_3 . 
Відповідно до копій інформаційних довідок Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№412935339 та №412938527 від 12.02.2025), ОСОБА_10 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ,. 
Згідно з копією угоди про оренду приміщення від 19.02.2025, ОСОБА_1 на правах наймача користується квартирою за адресою: АДРЕСА_4 . 
Також, відповідно до договору оренди житлового приміщення від 05.01.2026, ОСОБА_1 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .
Згідно з довідкою Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №16 ім. Володимира Левицького №379 від 08.10.2025, ОСОБА_5 є ученицею 4-Б класу зазначеного навчального закладу.
Відповідно до довідки-інформації Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №16 імені Володимира Левицького №398 від 13.10.2025, батько ОСОБА_1 бере активну участь у житті учениці 4-Б класу ОСОБА_5 , цікавиться її навчанням, спілкується з педагогами, відвідує збори, забезпечує дитину фінансово, а також особисто привозить її до школи та забирає після занять. 
Згідно з довідкою приватної танцювальної студії «CONNECT» від 20.05.2025 року, малолітня ОСОБА_11 відвідує вказану студію, а батько оплачує 50% усіх супутніх витрат на абонементи, індивідуальні тренування та конкурси. 
Як видно із письмових свідчень викладача англійської мови студії «Be Smart» ОСОБА_12 від 19.05.2025 року, позивач протягом останніх 7 місяців регулярно та особисто супроводжував доньку на заняття та самостійно здійснював їх оплату. 
Відповідно до наданих копій фіскальних, товарних чеків та платіжних інструкцій, позивачем систематично здійснювалися витрати на придбання одягу (в магазинах «Sinsay», «LC Waikiki»), шкільного приладдя, ігор (магазини «Умка», «Yuki»), оплату медичних послуг (медичний центр «Лорімед»), а також придбано планшет Samsung Galaxy Tab вартістю 17 322,00 грн. 
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 12.11.2025, складеним за фактичним місцем проживання у АДРЕСА_6 , відповідачка забезпечена благоустроєним будинком, де облаштовано дитячу кімнату з іграшками, книгами та приладдям для навчання.
Як видно із довідки з місця роботи, виданої ТОВ «Торг-Інвест», ОСОБА_3 працевлаштована, отримує заробітну плату.
Відповідно до медичної карти дитини (форма № 026/о) та довідок з Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні, ОСОБА_3 регулярно зверталася до медичних установ з метою планового огляду, лікування та вакцинації малолітньої ОСОБА_11 .
Як видно із характеристики, виданої виконавчим комітетом сільської ради за місцем фактичного проживання, ОСОБА_3 позиціонується як зразкова матір, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки та користується повагою в громаді.
Згідно з консультацією дитячого клінічного психолога, у дитини виявлено ознаки підвищеної тривожності, емоційної напруги та переживань, пов`язаних із сімейним конфліктом між батьками. У консультації рекомендовано подальший психологічний супровід та роботу з дитиною. При цьому будь-яких відхилень у поведінці дитини, ознак агресії чи соціальної дезадаптації не встановлено.
Згідно з постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.10.2025 у справі №607/22325/25, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, відносно малолітньої дочки.
Як видно з вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2025 у справі №607/19779/25, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.
Відповідно до відповіді на заяву від 23.12.2025, ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із повідомленнями щодо протиправних дій ОСОБА_3 .
Згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №76 від 20.01.2026, під час бесіди з членами комісії малолітня ОСОБА_5 повідомила, що любить обох батьків, бажає спілкуватися з кожним із них та не висловила бажання проживати виключно з одним із батьків.
Як вбачається із зазначеного висновку органу опіки та піклування, ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні дочки, підтримує зв`язок із закладом освіти, який вона відвідує, супроводжує її на навчання та позашкільні заняття, бере участь у її вихованні та розвитку.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №540 від 22.04.2026 року, орган опіки та піклування не встановив обставин, які б свідчили про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 виключно з одним із батьків, та дійшов висновку про недоцільність задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.
Допитана як свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що вона є цивільною дружиною позивача ОСОБА_1 . Стверджує, що протягом останнього року донька ОСОБА_11 часто проживає у них, вона подружилася із її доньками від першого шлюбу, має окрему кімнату.
Допитаний як свідок ОСОБА_7 показав, що він є чоловіком відповідачки-позивачки ОСОБА_13 , стверджує, що батько інколи бере дитину до себе, однак основний тягар із утримання ОСОБА_11 несе його сім`я. 
Допитана як свідок ОСОБА_14 показала, що вона є сестрою відповідачки – позивачки, близько спілкується із своєю племінницею. Помічає, що після того, як племінниця відвідує батька, стає скритною. 
Суд заслухав думку неповнолітньої, яка не змогла висловитися з ким з батьків вона хоче проживати, повідомила, що любить обох батьків.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд виходить із такого.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Суд – це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.
Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин;
(г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). 
Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, інші обставини, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Аналогічні висновки містяться і в рішенні ЄСПЛ від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», де Суд наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Судом встановлено, що як позивач за первісним позовом, так і позивачка за зустрічним позовом належним чином виконують свої батьківські обов`язки та беруть участь у вихованні малолітньої доньки.
Так, із довідок навчального закладу, матеріалів органу опіки та піклування, пояснень сторін та інших доказів убачається, що ОСОБА_1 бере активну участь у навчанні та вихованні дитини, підтримує постійний зв`язок із педагогами, відвідує батьківські збори, забезпечує відвідування донькою позашкільних занять, цікавиться її успішністю та розвитком.
Водночас матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 також забезпечує належний догляд за дитиною, бере участь у її вихованні, створила належні побутові умови для проживання доньки, підтримує її навчання та розвиток.
Доказів того, що будь-хто з батьків ухиляється від виконання батьківських обов`язків або виявляє байдужість до потреб дитини, судом не встановлено.
Судом також встановлено, що кожна зі сторін має належні житлово-побутові умови для проживання дитини.
З наданих документів убачається, що ОСОБА_3 є власником житлового приміщення у місті Тернополі, має стабільні джерела доходу та належне матеріальне забезпечення.
У свою чергу ОСОБА_1 хоча і не є власником житла, однак орендує квартиру, має стабільний дохід від підприємницької діяльності та забезпечує належні умови для проживання дитини.
Сам по собі факт перебування житла у власності одного з батьків не є визначальним критерієм для вирішення спору про місце проживання дитини, оскільки закон не пов`язує можливість проживання дитини з батьком чи матір`ю виключно із наявністю права власності на житло.
Суд критично оцінює доводи сторін про неналежність батьківських якостей одне одного.
Так, ОСОБА_1 посилається на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно дитини.
Безумовно, зазначена обставина заслуговує на увагу суду та не може бути проігнорована, оскільки будь-які прояви насильства щодо дитини суперечать її найкращим інтересам.
Разом із тим суд враховує, що зазначена постанова стосується окремого випадку поведінки відповідачки та не свідчить сама по собі про наявність систематичного жорстокого поводження з дитиною або про існування реальної загрози її життю, здоров`ю чи розвитку. 
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність такої загрози або неможливість подальшого проживання дитини разом із матір`ю, матеріали справи не містять.
Не можуть бути покладені в основу рішення доводи ОСОБА_3 про неналежне виконання батьком батьківських обов`язків.
Надані психологічні консультації та пояснення психолога свідчать про наявність у дитини емоційних переживань, тривожності та психологічного напруження, однак такі висновки безпосередньо пов`язуються спеціалістами із тривалим конфліктом між батьками та судовим спором щодо дитини, а не з проживанням дитини разом із батьком як таким.
Більше того, із досліджених судом психологічних матеріалів не вбачається висновку про те, що проживання дитини разом із батьком становить загрозу її психічному чи фізичному розвитку або суперечить її інтересам.
Вирішальне значення у цій справі суд надає фактично сформованим життєвим обставинам дитини.
Із висновків органу опіки та піклування та пояснень сторін установлено, що протягом тривалого часу після припинення сімейних відносин між батьками дитина фактично проживає почергово з кожним із них.
Такий порядок склався фактично, існує тривалий час та забезпечує дитині можливість підтримувати тісні особисті стосунки як із матір`ю, так і з батьком.
Під час опитування органом опіки та піклування та в суді малолітня ОСОБА_11 повідомила, що любить обох батьків, почувається комфортно як з матір`ю, так і з батьком, хоче й надалі підтримувати звичний порядок свого життя.
Суд враховує, що на момент розгляду справи дитина досягла такого віку та рівня розвитку, коли здатна висловити власну думку щодо обставин, які стосуються її життя.
При цьому висловлена дитиною позиція є послідовною, логічною та узгоджується з іншими доказами у справі.
Вона не носить ситуативного характеру та не спростовується жодним належним доказом.
Суд враховує позицію органу опіки та піклування, який надав висновки у межах розгляду цього спору.
Із змісту обох висновків убачається, що спеціалістами органу опіки досліджувалися умови проживання кожного з батьків, їх ставлення до виконання батьківських обов`язків, проводилися бесіди з дитиною та сторонами, аналізувалися надані документи.
За результатами проведеної роботи орган опіки та піклування дійшов однакового висновку про недоцільність визначення місця проживання дитини виключно з одним із батьків.
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду, однак підлягає обов`язковому врахуванню та оцінці.
Підстав для відхилення зазначених висновків суд не вбачає, оскільки вони є послідовними, внутрішньо узгодженими та відповідають іншим встановленим у справі обставинам.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 травня 2024 року у справі №759/16050/21, відповідно до якої законодавство України не виключає можливості існування моделі спільної фізичної опіки над дитиною та почергового проживання дитини з кожним із батьків, якщо така модель відповідає найкращим інтересам дитини.
У цій справі фактично склалася саме така модель участі батьків у вихованні дитини.
Судом не встановлено доказів того, що її подальше існування шкодить дитині або негативно впливає на її розвиток.
Натомість визначення місця проживання дитини виключно з одним із батьків фактично означатиме руйнування звичного для неї способу життя, обмеження щоденного спілкування з іншим із батьків та зміну сформованої системи сімейних зв`язків.
За відсутності переконливих доказів необхідності такого втручання суд вважає, що воно не відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Вирішуючи спір, суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який є основоположним як у національному законодавстві, так і в практиці Європейського суду з прав людини.
При цьому найкращі інтереси дитини у кожній конкретній справі визначаються індивідуально з урахуванням усіх обставин справи та не можуть ототожнюватися виключно з бажанням одного з батьків або навіть самої дитини.
Під найкращими інтересами дитини слід розуміти забезпечення для неї безпечного, стабільного та передбачуваного середовища розвитку, збереження сталих соціальних зв`язків, емоційних контактів із близькими особами та мінімізацію негативних наслідків конфлікту між батьками.
Верховний Суд зазначив, що визначення місця проживання дитини виключно з одним із батьків не є самоціллю та не може здійснюватися автоматично лише через наявність спору між батьками.
У випадках, коли обоє батьків належним чином виконують свої батьківські обов`язки, мають тісний емоційний зв`язок із дитиною, а сама дитина бажає підтримувати відносини з кожним із них, модель почергового проживання може найбільшою мірою відповідати її найкращим інтересам.
Суд встановив, що саме така ситуація має місце у даній справі.
Визначення місця проживання дитини виключно з батьком призведе до істотного обмеження її повсякденного спілкування з матір`ю, тоді як визначення місця проживання виключно з матір`ю призведе до аналогічного обмеження спілкування з батьком.
При цьому жодних переконливих доказів того, що інтереси дитини вимагають такого обмеження, суду не подано.
Навпаки, досліджені докази свідчать про необхідність збереження для дитини сталих відносин з обома батьками.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що найкращим інтересам малолітньої ОСОБА_5 відповідатиме визначення її місця проживання почергово з матір`ю та батьком шляхом здійснення ними спільного фізичного піклування над дитиною.
Суд виходить із того, що двотижневий період є достатнім для забезпечення стабільності побуту, навчального процесу та позашкільної діяльності дитини, водночас не створює тривалого розриву у спілкуванні з іншим із батьків. Більш короткі періоди можуть призводити до надмірної зміни середовища проживання, а більш тривалі — до послаблення щоденного емоційного контакту з іншим із батьків.
За таких обставин первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню шляхом визначення місця проживання дитини почергово з кожним із батьків, а в решті заявлених вимог про визначення місця проживання дитини виключно з одним із них слід відмовити.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа – Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини – задовольнити частково.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини – задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за відсутності іншої домовленості між батьками,  почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з матір`ю -  ОСОБА_3 та два тижні з батьком -  ОСОБА_1 .
Двотижневий період проживання дитини з кожним з батьків починається з 10:00 год. неділі та завершується через два тижні о 10.00 год. неділі.
Перші два тижні, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, дитина проживає з матір`ю.
По завершенні двох тижнів, протягом яких дитина проживала з батьком чи матір`ю, за відсутності іншої домовленості, той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.
У решті позовних вимог первісного та зустрічного позовів відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_10 ; РНОКПП НОМЕР_5 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, бульв. Т. Шевченка, 1/43; код ЄДРПОУ 04058344.

Головуючий суддя    	В. М. Позняк