УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року
м. Київ

справа № 495/3150/23
провадження № 61-5712ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., 
Тітова М. Ю., 

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Гербей Андрій Анатолійович, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 

ВСТАНОВИВ: 
У березні 2026 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом. 
10 жовтня 2024 Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалив рішення, яким позов   ОСОБА_2 задовольнив. 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнав право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору та автомобіль марки пасажирський ПАЗ 32054-07, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску за   ОСОБА_1 .
Стягнув з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 грошову компенсацію належної йому частки автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору та автомобіль марки пасажирський ПАЗ 32054-07, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, що є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, в розмірі 446 453,50 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням суду,     ОСОБА_1 12 березня 2026 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі скаржниця одночасно порушила питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
На обґрунтування поважності причин пропуску строку відповідачка зазначала, що про існування рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року вона дізналася лише 02 березня 2026 року, отримавши виклик від державного виконавця Білгород - Дністровського відділу державної виконавчої служби. 05 березня 2026 року її представник- адвокат Гербей А. А. звернувся до суду першої інстанції із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії вказаного рішення.
При цьому     ОСОБА_1 стверджувала, що її попередній представник - адвокат Бондаренко Г. Є. діяла недобросовісно, про результати розгляду судової справи та оскаржуване судове рішення їй не повідомила, внаслідок чого фактично позбавила можливості на своєчасне подання апеляційної скарги.
Також звертала увагу суду на те, що текст судового рішення опублікований судом першої інстанції поза межами строку на апеляційне оскарження, а саме: оскаржуване рішення ухвалено судом 10 жовтня 2024 року, надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень - 19 листопада 2024 року, зареєстровано - 20 листопада 2024 року, забезпечено надання загального доступу - 21 листопада 2024 року.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2026 року витребував з суду першої інстанції матеріали цивільної справи № 495/3150/23. 
19 березня 2026 року на виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 17 березня 2026 року матеріали вищезазначеної цивільної справи надійшли до апеляційного суду.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 24 березня 2026 рокуна підставі частини другої статті 358 ЦПК України відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року, оскільки вказана апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного рішення суду.
27 квітня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Гербея А. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 березня 2026 року, в якій просить скасувати вказане судове рішення, а справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм цивільного процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини першої статті 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Одеським апеляційним судом встановлено, що рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області ухвалено 10 жовтня 2024 року, а його повний текст складений 18 жовтня 2024 року. Проте апеляційна скарга на вказане судове рішення подана ОСОБА_1 лише 12 березня 2026 року, тобто більш ніж через 1 рік після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У наведеній ситуації з метою вирішення процесуального питання допуску до апеляційного оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції мав врахувати, оцінити та перевити наведені  ОСОБА_1 виняткові обставини, які зумовили тривалий пропуск строку звернення з апеляційною скаргою, тобто ті обставини, які визначені виключно у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що в Білгород - Дністровському міськрайонному суді Одеської області інтереси відповідачки на підставі ордера серії ВН №1250259 від 24 травня 2023 року представляла адвокат Бондаренко Г. Є., яка подавала до суду відзив, заяви, була присутня в судових засіданнях, її особа встановлювалась та їй роз`яснювались процесуальні права, вона була присутня при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення суду.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Бондаренко Г. Є. була поінформована про розгляд цієї справи в суді першої інстанції, що свідчить про її обізнаність про розгляд справи.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що посилання відповідачки на те, що копію оскаржуваного рішення суду вона не отримувала, а про існування рішення суду довідалася від приватного виконавця, не є обставинами непереборної сили, які б перешкоджали їй звернутися з апеляційною скаргою.
Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що наведені ОСОБА_1 обставини щодо пропуску строку на апеляційне оскарження не свідчать про наявність виключних підстав, визначених частиною другою статті 358 ЦПК України, які б дозволяли дослідити наявність поважних причин такого пропуску за скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду першої інстанції.
Враховуючи імперативний характер положень частини другої статті 358 ЦПК України та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Посилання відповідачки на те, що текст судового рішення внесений судом першої інстанції до Єдиного державного реєстру судових рішень поза межами строку на апеляційне оскарження, не може бути прийнято до уваги, оскільки законодавець при конструюванні частини другої статті 358 ЦПК України не визначив, що при її застосуванні має враховуватися дата внесення судом рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень (див. постанову від 04 листопада 2024 року Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 405/4689/19 (провадження № 61-1979сво24)).
Таким чином, аргументи касаційної скарги не спростовують висновку суду та не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення, правильне застосування апеляційним судоми норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване судове рішення є законним, ухваленим з додержанням норм права, підстави для його скасування відсутні.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання про зупинення виконання рішення Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року. 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Гербей Андрій Анатолійович, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко 

А. Ю. Зайцев 

М. Ю. Тітов