ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 травня 2026 року справа №580/10259/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 р. у справі №580/10259/25 (головуючий І інстанції Черникова А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу від 20.08.2025 року справа 054450004776 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області врахувати до стажу роботи позивача період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 з 01.06.1992 року по 31.03.1994 року в МП «Сервіс» та період навчання у середньому міському професійно-технічному училищі № 22 міста Донецьк з 01.09.1980 по 20.07.1984, згідно з дипломом НОМЕР_2 від 20.07.1984, та зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком зареєстровану за №1585 від 13.08.2025 року, з врахуванням цього трудового стажу.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 054450004776 від 20.08.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 серпня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням періодів роботи з 01.06.1992 року по 31.03.1994 року в МП «Сервіс» та періодів навчання з 01 вересня 1980 року по 17 жовтня 1981 року, та з 25 жовтня 1983 року по 20 липня 1984 року.
В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди:
- навчання з 01.09.1980 по 20.07.1984, згідно з дипломом НОМЕР_2 від 20.07.1984, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження строкової військової служби з 18.10.1981 по 24.10.1983. У зв`язку з чим, необхідно надати уточнюючі документи з навчального закладу щодо періоду та форми навчання;
- роботи з 01.06.1992 по 31.03.1994, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 25.07.1984, оскільки не збігається в часі дата звільнення з роботи (31.03.1994) з датою наказу про звільнення з роботи (31.03.1993).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_3 , 13 серпня 2025 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
На момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 61 рік.
Заява була розглянута за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області №054450004776 від 20 серпня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з не зарахуванням періодів:
- навчання з 01.09.1980 по 20.07.1984, згідно з дипломом НОМЕР_2 від 20.07.1984, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження строкової військової служби з 18.10.1981 по 24.10.1983. У зв`язку з чим, необхідно надати уточнюючі документи з навчального закладу щодо періоду та форми навчання;
- роботи з 01.06.1992 по 31.03.1994, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 25.07.1984, оскільки не збігається в часі дата звільнення з роботи (31.03.1994) з датою наказу про звільнення з роботи (31.03.1993).
На звернення позивача щодо розгляду його заяви про призначення пенсії за віком від 13.08.2025 року №1585, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 21.08.2025 (вих№2300-0215-8/65044) повідомило, що за результатами розгляду його заяви страховий стаж становить 28 років 03 місяці 27 днів, що недостатньо для призначення пенсії відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до довідки форми РС-право до страхового стажу позивача зараховано періоди наступним чином:
- 18.10.1981 по 24.10.1983 - Військова служба строкова 2 роки 0 місяців 7 днів;
- 25.07.1984 по 02.01.1990 - 5 років 5 місяців 8 днів;
- 03.01.1990 по 01.06.1992 - 2 роки 4 місяці 29 дні;
- 05.04.1994 по 25.08.1995 - 1 рік 4 місяці 21 день:
- 01.09.1995 по 05.05.1996 – 0 років 8 місяців 5 днів;
- 06.05.1996 по 01.11.1999 - 3 роки 5 місяців 26 днів;
- 01.01.2002 по 30.11.2002 – 0 років 11місяців 0 днів;
- 01.01.2003 по 30.09.2003 - 0 років 9 місяців 0 днів;
- 15.10.2003 по 11.11.2003 - 0 років 0 місяців 27 днів;
- 20.11.2003 по 31.12.2003 - 0 років 1 місяць 12 днів;
- 01.01.2004 по 30.06.2005 - 1 рік 6 місяців 0 днів;
- 01.07.2005 по 30.03.2008 - 2 роки 8 місяців 20 днів;
- 05.01.2010 по 28.02.2010 - 0 років 1 місяць 22 дні;
- 15.10.2011 по 15.04.2012 - 0 років 6 місяців 28 днів;
- 23.10.2012 по 15.04.2013 – 0 років 6 місяців 13 днів;
- 15.10.2013 по 15.04.2014 – 0 років 6 місяців 28 днів;
- 15.10.2014 по 15.04.2015- 0 років 6 місяців 17 днів;
- 15.10.2015 по 11.04.2016 - 0 років 7 місяців 0 днів;
- 15.10.2016 по 30.04.2017 - 0 років 7 місяців 0 днів;
- 01.10.2017 по 10.04.2018 - 0 років 7 місяців 0 дні;
- 24.10.2018 по 10.04.2019 - 0 років 6 місяців 1 день;
- 01.06.2019 по 02.06.2019 - 0 років 0 місяців 3дні;
- 01.07.2019 по 01.07.2019 - 0 років 0 місяці 1 день;
- 16.10.2019 по 15.04.2020 - 0 років 7 місяців 0 дні;
- 15.10.2020 по 15.04.2021 – 0 років 6 місяців 18 днів;
- 16.10.2021 по 15.04.2022 - 0 років 6 місяців 17 днів;
- 18.10.2022 по 10.01.2023 – 0 років 2 місяці 23 дні;
- 16.04.2024 по 18.07.2024 - 0 років 3 місяці 1 день;
Страховий стаж з урахуванням перетину періодів всього: 28 років 3 місяці 27 днів.
Всього для розрахунку: 28 років 3 місяці 27 днів.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Судом встановлено, що станом на момент звернення за призначенням пенсії, позивач досяг 61 рік, що є достатнім пенсійним віком, відповідно до вищенаведених положень статті 26 Закону № 1058-IV.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 20.07.1984, згідно з дипломом НОМЕР_2 від 20.07.1984, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження строкової військової служби з 18.10.1981 по 24.10.1983, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно копії диплому НОМЕР_2 , який виданий 20 липня 1984 року ОСОБА_1 убачається, що він з 1 вересня 1980 року вступив до середнє-міського ПТУ №22 м. Донецька та 20 липня 1984 року закінчив повний курс технічного училища за професією радіомеханік по обслуговуванню та ремонту радіотелевізійної апаратури.
Відповідно форми РС-право, відповідачем зараховано період проходження позивачем військової служби з 18.10.1981 року по 24.10.1983 року.
Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений можливості вирахувати період навчання позивача, що не охоплюється періодом військової служби.
Так, не співпадає із військовою службою період навчання з 01 вересня 1980 року по 17 жовтня 1981 року, та з 25 жовтня 1983 року по 20 липня 1984 року.
Отже, період навчання з 01 вересня 1980 року по 17 жовтня 1981 року, та з 25 жовтня 1983 року по 20 липня 1984 року підлягає зарахуванню до загального стажу позивача.
Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.06.1992 по 31.03.1994, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 25.07.1984, оскільки не збігається в часі дата звільнення з роботи (31.03.1994) з датою наказу про звільнення з роботи (31.03.1993), суд зазначає наступне.
Згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.07.1984 року на ім`я ОСОБА_2 , убачаються наступні записи:
- 01.06.1992 року позивач прийнятий в мале підприємство «Сервіс» оператором програм студії кабельного телебачення «Сервіс ТВ» (запис №6):
- 01.10.1992 року переведений з посади оператора на посаду комерційного агента (запис №7);
- 01.01.1993 року переведений з посади комерційного агента на посаду заступника директора МП «Сервіс» (запис №8);
- 01.04.1993 року переведений з посади заступника директора на посаду комерційного агента (запис №9);
- 31.03.1994 року звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України згідно наказу №16 від 31.03.1993 року.
Суд зазначає, що до 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (в період внесення спірних періодів роботи до трудової книжки позивача).
Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 162, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (п. 8.1. Інструкції).
Згідно пункту 18. постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Невідповідність дати звільнення з роботи з датою наказу про звільнення з роботи, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Наведене в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка містить усі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 серпня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням періодів роботи з 01.06.1992 року по 31.03.1994 року в МП «Сервіс» та періодів навчання з 01 вересня 1980 року по 17 жовтня 1981 року, та з 25 жовтня 1983 року по 20 липня 1984 року.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 р. у справі №580/10259/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 р. у справі №580/10259/25 - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 21 травня 2026 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко