Справа № 396/2333/25
Провадження № 2/396/202/26

РІШЕННЯ
Іменем України

06.04.2026 року м. Новоукраїнка 
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі
головуючого судді: Цесельської О.С.,
за участю секретаря судового засідання: Кравченко І.В.
розглядаючи в залі суду м. Новоукраїнка цивільну справу №396/2333/25 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Руденко Ганна Валентинівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розтлумачення заповіту, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача в інтересах позивача звернулася до суду з позовом про розтлумачення заповіту.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була матір`ю позивача та відповідачів. 30.04.2020 року ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , відповідно до якого заповіла сину ОСОБА_2 – житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 3524084800:51:000:0144 площею 0,1594 га; дочці ОСОБА_1 – 1 га від загальної ділянки кадастровий номер 3524084800:02:002:0890 площею 3, 0504 га; дочці ОСОБА_3 – 2, 0504 га від земельної ділянки кадастровий номер 3524084800:02:002:0890 площею 3,0504 га та земельну ділянку кадастровий номер 3524084800:02:002:0891 площею 0, 95 га. 
Оскільки розмір частин спадкового майна: земельної ділянки кадастровий номер 3524084800:02:002:0890 з визначеними межами, зазначено в заповіті в гектарах (3, 0504 га, 2, 0504 га), а не в частках, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позивач звернувся до суду. Просив суд здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_4 наступним чином: земельну ділянку, кадастровий номер 3524084800:02:002:0890 площею 3, 0504 га, яка входить до складу спадщини, ОСОБА_4 заповідала в частинах – 1/3 частину дочці ОСОБА_1 , а 2/3 частини – дочці ОСОБА_3 .
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, прохала позов задовольнити.
Відповідачі відзиви на позов не надавали.
Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити виходячи з такого.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , склала заповіт, згідно якого, 30.04.2020 року ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , відповідно до якого заповіла сину ОСОБА_2 – житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 3524084800:51:000:0144 площею 0,1594 га; дочці ОСОБА_1 – 1 га від загальної ділянки кадастровий номер 3524084800:02:002:0890 площею 3, 0504 га; дочці ОСОБА_3 – 2, 0504 га від земельної ділянки кадастровий номер 3524084800:02:002:0890 площею 3,0504 га та земельну ділянку кадастровий номер 3524084800:02:002:0891 площею 0, 95 га. Цей заповіт був прочитаний ним вголос, підписаний власноручно, записаний з його слів та посвідчений в.о. старости Чорновіровою Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 20.
Враховуючи вищенаведене судом встановлено, що форма і посвідчення оспорюваного заповіту відповідає вимогам ст.1248 ЦК, а тому відсутні правові підстави для визнання заповіту нікчемним відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК.
Як передбачено ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.
У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Згідно до вимог ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.
Отже, суд може розтлумачити заповіт, не змінюючи при цьому його змісту.
Як передбачено п. 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.
Аналогічні правила містяться і в п. 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5.
Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту.
Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт, оскільки суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті, тобто тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті, а тому суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача.
Як зазначено в рішенні Верховного Суду України від 27 серпня 2008 року, справа №6-11329св08, ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту, оскільки у відповідності до ст.1233ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обов`язків на випадок смерті.
З урахуванням того, що ОСОБА_4 заповіла на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 конкретно визначене спадкове майно, зокрема дочці ОСОБА_1 – 1 га від загальної ділянки кадастровий номер 3524084800:02:002:0890 площею 3, 0504 га; дочці ОСОБА_3 – 2, 0504 га від земельної ділянки кадастровий номер 3524084800:02:002:0890 площею 3,0504 га, а зміст заповіту не допускає будь-якого іншого його двоякого трактування, суд не вбачає підстав для тлумачення змісту заповіту будь-яким іншим способом, оскільки встановлення у заповіті розміру земельної ділянки у частках призведе до зміни його змісту.
З огляду на викладене, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає вимоги позивача безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Оскільки в задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів відмовлено, то в відповідності до ст.141 ЦПК України не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення судових витрат по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Руденко Ганна Валентинівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розтлумачення заповіту - відмовити повністю.
Судові витрати по справі залишити як фактично понесеними.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.
Повний текст рішення складено 15.04.2026 року.

Суддя: О. С. Цесельська