Справа № 214/12267/25
2/214/1343/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
03 червня 2026 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:головуючого судді Сіденко С. І.,
за участю: секретаря судового засідання Розстальної К. В.,
позивача ОСОБА_1 
представника позивача Страха А.В., 
розглянувши у відкритому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, територіальної громади в особі комітету Криворізької міської ради про визнання членом сім`ї наймача та наймачем квартири,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання членом сім`ї наймача та визнання права користування квартирою, в якому просить визнати його, ОСОБА_1 , членом сім`ї ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого позову зазначив, що 06.01.1975 року на підставі ордера № 65, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів трудящих № 298 від 30.09.1974 року, ОСОБА_2 на сім`ю з двох осіб було надано право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 . Як член сім`ї наймача до зазначеного ордера було вписано сина - ОСОБА_3 , який на теперішній час помер. Відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради депутатів трудящих № 350 від 28.10.1975 року "Про впорядкування назв площ, вулиць, провулків", 30-й мікрорайон рудоуправління імені Карла Лібкнехта було перейменовано на вулицю Співдружності. Згідно зі свідоцтвами про народження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ) є дітьми ОСОБА_2 . ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ) та онуком первісного наймача - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. На дату її смерті у зазначеній квартирі був зареєстрований ОСОБА_4 (син померлої). ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який доводився позивачу дядьком та після смерті матері фактично користувався спірним житловим приміщенням. За життя ОСОБА_4 часто хворів та у зв`язку з цим потребував постійної сторонньої допомоги, яку фактично забезпечував позивач. Позивач звертає увагу суду на те, що після смерті первісного наймача - ОСОБА_2 - жоден із членів її сім`ї не реалізував передбачене законом право на переукладення договору найму житлового приміщення. У зв`язку з цим договір найму квартири АДРЕСА_3 не переукладався, а користування житлом здійснювалося на підставі фактичних житлових правовідносин. Фактичними користувачами (наймачами) зазначеної квартири після смерті ОСОБА_2 були ОСОБА_4 та позивач, а після смерті ОСОБА_4 - виключно позивач, який безперервно, відкрито та добросовісно користується спірним житловим приміщенням по теперішній час. Позивач зазначає, що з моменту свого народження постійно проживав у спірній квартирі разом, спочатку із матір`ю та бабусею, потім з дядькою, вів спільне господарство, мав взаємні права та обов`язки, характерні для члена сім`ї квартиронаймача, та користувався житловим приміщенням на рівних правах з іншими членами сім`ї. Після смерті ОСОБА_4 у 2011 році позивач залишився єдиною особою, яка фактично проживає у зазначеній квартирі, самостійно здійснює її утримання, несе витрати з оплати житлово-комунальних послуг, забезпечує належний стан житла та користується ним як єдиним місцем постійного проживання. У 2010-2011 роках позивачем вживалися заходи щодо документального підтвердження факту проживання у спірній квартирі, зокрема складалися відповідні акти за участю сусідів після смерті дядька. Крім того, позивачем надано належні та допустимі докази його участі у похованні ОСОБА_4 , а саме: накладні на ритуальні послуги, договір-замовлення на організацію та проведення поховання, документи щодо витрат на бюро судово-медичних експертиз, а також довідку про вартість поминального обіду, що додатково підтверджує фактичні сімейні та житлові правовідносини між позивачем і померлим. Факт безперервного, тривалого та добросовісного проживання позивача у спірній квартирі підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями, договорами та чеками, які свідчать про користування житловим приміщенням та несення витрат на його утримання. Таким чином, з огляду на тривале фактичне проживання, ведення спільного господарства, відсутність інших осіб, які реалізували право на переукладення договору найму, а також добросовісне виконання обов`язків наймача, позивач має законні підстави для визнання за ним статусу наймача спірного житлового приміщення та переукладення договору найму на його ім`я. Разом із тим позивач зазначає, що він вселився до спірної квартири на законних підставах як син доньки основного квартиронаймача та з моменту вселення безперервно проживає у ній понад 23 роки після смерті первісного наймача. Законність проживання позивача у зазначеному житловому приміщенні протягом усього цього часу жодною особою не оспорювалася та станом на дату звернення з даним позовом не оспорюється.
У зв`язку з відсутністю належним чином переукладеного договору найму позивач позбавлений можливості реалізувати своє гарантоване законом право на приватизацію займаного житлового приміщення, що й зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом з метою захисту його порушених прав та законних інтересів.
Оскільки його право на проживання у квартирі АДРЕСА_2 не визнається Відповідачем, він змушений звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року позовна заява після усунення недоліків була прийнята до розгляду та призначена до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові.
Представник Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, територіальної громади в особі комітету Криворізької міської ради, в судове засідання не з`явився надали до суду заяву про розгляд справи за її відсутності .
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_8 суду пояснила, що він проживає в квартирі АДРЕСА_2 , та є її сусідом, який проживає в квартирі АДРЕСА_4 , з часу заселення. 
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач є її сином, це квартира моєї матері, потім проживав мій брат ОСОБА_9 , вони всі померли, в квартирі проживає мій син ОСОБА_10 , у нього більше немає ніякого житла, сам займається доглядом за квартирою.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав.
Так в судовому засіданні встановлено, що 06.01.1975 року на підставі ордера № 65, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів трудящих № 298 від 30.09.1974 року, ОСОБА_2 на сім`ю з двох осіб було надано право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане Саксаганським районним управлінням юстиції міста Кривого Рогу.
ОСОБА_3 вписано до ордера, як наймача.
ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 видане Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 938.
Відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради депутатів трудящих № 350 від 28.10.1975 року "Про впорядкування назв площ, вулиць, провулків", 30-й мікрорайон рудоуправління імені Карла Лібкнехта було перейменовано на вулицю Співдружності. Згідно зі свідоцтвами про народження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ) є дітьми ОСОБА_2 . ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ) та онуком первісного наймача - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Так частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
У статті 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Частиною першою статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).
При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач довів своє право на проживання у спірній квартирі, в яку він вселилася за згоди квартиронаймача та проживав у ній, ніс та несе витрати на її утримання.
Після смерті баби позивач продовжує проживати у спірній квартирі, вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків.
Також суд приходить до висновку, що реєстрації Позивача за іншою адресою не спростовую факту тривалого та фактичного проживання позивача у спірній квартирі.
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання наймачем квартири підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, територіальної громади в особі комітету Криворізької міської ради про визнання членом сім`ї наймача та наймачем квартири - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 членом сім`ї ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сіденко С. І.