ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 м. Дніпро Справа № 908/801/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Віннікова С.В., Левшиної Г.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КВІН ЛТД" на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 (суддя Дроздова С.С.) 
у справі № 908/801/25
за позовом: Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД», м. Запоріжжя
про стягнення 111 241, 07 грн  

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду Запорізької області Концерн «Міські теплові мережі» у березні 2025 року звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» про стягнення 111 241, 07 грн заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» є власником нежитлового приміщення № 27 у будинку № 9 по вул. Фанатській (Добролюбова) у місті Запоріжжі, у зв`язку з чим є споживачем послуг з постачання теплової енергії. Позивач зазначав, що 02.10.2021 на офіційному вебсайті Концерну «Міські теплові мережі» було оприлюднено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є публічним договором приєднання. У зв`язку з тим, що співвласниками будинку не було обрано іншу модель договірних відносин та не укладено відповідний договір, індивідуальний договір № 72207021 про надання послуги з постачання теплової енергії між сторонами вважається укладеним з 01.11.2021. 
Позивач вказував, що на виконання умов зазначеного договору ним у період з 01.11.2021 по 31.03.2024 надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 111 241, 07 грн, проте відповідач у встановлені строки оплату отриманих послуг не здійснив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у вказаному розмірі. 
На обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на положення статей 525, 526, 530, 629, 633, 634, 901, 903 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також зазначав, що відповідач, як власник приміщення у багатоквартирному будинку, зобов`язаний оплачувати як послугу з постачання теплової енергії, так і частку витрат на загальнобудинкові потреби відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону № 315 від 22.11.2018.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25 позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги задоволено повністю. 
Суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» на користь Концерну «Міські теплові мережі» 111 241, 07 грн заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 72207021 від 01.11.2021 за період з 01.11.2021 по 31.03.2024, а також 2 422, 40 грн витрат зі сплати судового збору. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» є власником нежитлового приміщення № 27 у будинку № 9 по вул. Фанатській (Добролюбова) у місті Запоріжжі, а між сторонами з 01.11.2021 відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. 
Судом встановлено, що позивачем у період з 01.11.2021 по 31.03.2024 надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 111 241,07 грн, проте відповідач отримані послуги не оплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у заявленому до стягнення розмірі. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору, положень Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону № 315 від 22.11.2018, власник нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку зобов`язаний здійснювати оплату послуг з постачання теплової енергії, у тому числі частки загальнобудинкових потреб. 
Крім того, суд виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів оплати спірної заборгованості, спростування здійсненого позивачем розрахунку, а також доказів відключення нежитлового приміщення від систем централізованого теплопостачання у встановленому законодавством порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25, Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» відмовити повністю. 
Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без повного та всебічного з`ясування обставин справи. 
На обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається, зокрема, на недоведеність факту постачання теплової енергії до належного йому нежитлового приміщення, відсутність доказів фактичного споживання послуг теплопостачання, неналежність та недопустимість доказів, поданих позивачем, неправильне застосування судом положень законодавства у сфері житлово-комунальних послуг та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих комунальних послуг, а також на відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати вартості теплової енергії та загальнобудинкових потреб. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» зазначає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25 ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. У зв`язку з цим апелянт вважає, що відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність факту постачання теплової енергії до належного відповідачу нежитлового приміщення № 27 у будинку № 9 по вул. Фанатській (Добролюбова) у місті Запоріжжі. На думку апелянта, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу фактичного постачання теплової енергії саме до спірного нежитлового приміщення, а суд безпідставно визнав доведеними обставини споживання відповідачем теплової енергії. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» вказує, що матеріали справи не містять доказів наявності у спірному приміщенні опалювальних приладів, внутрішньобудинкових мереж або іншого обладнання, через яке здійснювалося б споживання теплової енергії. При цьому апелянт наголошує, що ще у 2020 році в приміщенні було демонтовано опалювальні прилади, а через нього проходять виключно транзитні ізольовані трубопроводи, які не можуть свідчити про отримання послуг з централізованого опалення. 
Скаржник зазначає, що акти про початок та закінчення опалювального сезону, акти зняття показань вузлів комерційного обліку, а також інші документи, на які посилався позивач, стосуються будинку в цілому та не підтверджують факту постачання теплової енергії саме до нежитлового приміщення відповідача. На думку апелянта, суд помилково ототожнив факт подачі теплової енергії до багатоквартирного будинку з фактом споживання теплової енергії конкретним нежитловим приміщенням. 
Крім того, апелянт наголошує, що обстеження нежитлового приміщення проводилось позивачем без участі представників відповідача, а складені за результатами такого обстеження акти не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі. При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» зазначає, що акт обстеження від 20.07.2020 підтверджує відсутність у приміщенні опалювальних приладів та наявність лише ізольованих транзитних трубопроводів. 
Скаржник також вказує, що між сторонами відсутній укладений у письмовій формі договір про надання послуг з постачання теплової енергії, а позивачем не доведено факту приєднання відповідача до умов типового індивідуального договору № 72207021. На думку апелянта, сам по собі факт володіння нежитловим приміщенням не свідчить про виникнення у відповідача обов`язку оплачувати послуги з постачання теплової енергії за відсутності доказів фактичного споживання такої послуги. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» посилається на те, що позивачем неправильно застосовано положення Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону № 315 від 22.11.2018. Зокрема, апелянт зазначає, що спірне приміщення не є опалюваним, а тепловтрати від транзитних трубопроводів не можуть вважатися споживанням теплової енергії. Скаржник наголошує, що позивач безпідставно здійснив нарахування плати виходячи із загальної площі приміщення та теплового навантаження будинку, хоча приміщення відповідача фактично не споживає теплову енергію. 
Апелянт також зазначає, що позивачем не доведено належного направлення відповідачу рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії. На думку скаржника, відсутність доказів отримання рахунків свідчить про недоведеність належного повідомлення відповідача про обсяг та вартість нарахованих послуг. 
Крім того, скаржник посилається на судову практику у справах № 908/2923/19 та № 908/1188/21, у яких, за твердженням апелянта, судами було відмовлено Концерну «Міські теплові мережі» у задоволенні аналогічних позовних вимог щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання по нежитлових приміщеннях у цьому ж будинку. На думку апелянта, суд безпідставно не врахував зазначені правові висновки під час вирішення даного спору. 
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» посилається на положення статей 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичних обставин, на які він посилався як на підставу позову, тоді як суд дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог без належної оцінки усіх доказів у справі. 
Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не доведено ані фактичного обсягу спожитої відповідачем теплової енергії, ані правильності здійсненого розрахунку вартості послуг. На думку скаржника, суд формально погодився з наданим позивачем розрахунком, не перевіривши його відповідність вимогам чинного законодавства та не надавши належної оцінки доводам відповідача щодо відсутності підстав для нарахування плати за теплопостачання та загальнобудинкові потреби.
У зв`язку з викладеним апелянт вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. З огляду на це Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» просить рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи.

Концерн «Міські теплові мережі» правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, письмових заперечень щодо доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не подав.
Також позивачем не подано будь-яких заяв чи клопотань стосовно доводів апеляційної скарги, додаткових пояснень або заперечень щодо наведених апелянтом обставин.
Відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 для розгляду справи № 908/801/25 визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Андрейчука Л.В. (доповідач), суддів Віннікова С.В., Левшиної Г.В. 
Разом з апеляційною скаргою Товариством з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25, обґрунтоване тим, що копію повного тексту оскаржуваного рішення апелянт отримав лише 17.03.2026. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25. Вказаною ухвалою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД», витребувано матеріали справи № 908/801/25 з Господарського суду Запорізької області та вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до частини 10 статті 270 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України. 
27.04.2026 матеріали справи № 908/801/25 надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду з Господарського суду Запорізької області.
Концерн «Міські теплові мережі» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, письмових заперечень щодо доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не подав.
Інших заяв, клопотань, пояснень чи додаткових доказів від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Встановлені судом обставини справи.

Концерн «Міські теплові мережі» є суб`єктом господарювання, основною метою діяльності якого є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на забезпечення споживачів тепловою енергією, зокрема виробництво, транспортування, постачання та збут теплової енергії для потреб населення, підприємств, установ та організацій.
Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» є власником нежитлового приміщення № 27 у будинку № 9 по вул. Фанатській (Добролюбова) у місті Запоріжжі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
02.10.2021 Концерном «Міські теплові мережі» на офіційному вебсайті підприємства розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та застосовується до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про вибір іншої моделі договірних відносин з виконавцем комунальної послуги.
З огляду на те, що співвласниками будинку № 9 по вул. Фанатській (Добролюбова) у місті Запоріжжі не було обрано іншої моделі договірних відносин та не укладено окремого договору з виконавцем комунальної послуги, з 01.11.2021 між Концерном «Міські теплові мережі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» вважається укладеним типовий індивідуальний договір № 72207021 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Запоріжжя, вул. Фанатська, буд. 9, приміщення № 27.
За умовами вказаного договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу з постачання теплової енергії відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу у строки та на умовах, визначених договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
Згідно з умовами типового індивідуального договору обсяг теплової енергії, що підлягає оплаті споживачем, складається не лише з обсягу теплової енергії на опалення належного йому приміщення, а й з частки обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, у тому числі на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень будинку та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Пунктом 30 договору передбачено, що споживач вносить плату виконавцю однією сумою, яка складається з плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, та плати за абонентське обслуговування. У разі застосування двоставкового тарифу плата за послугу визначається як сума умовно-змінної частини тарифу протягом опалювального періоду та умовно-постійної частини тарифу протягом року.
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісячно. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу також нараховується щомісячно.
Відповідно до пункту 34 договору споживач зобов`язаний здійснювати оплату за договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, який є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору Концерном «Міські теплові мережі» у період з 01.11.2021 по 31.03.2024 здійснювалось нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії за нежитловим приміщенням № 27 у будинку № 9 по вул. Фанатській (Добролюбова) у місті Запоріжжі.
Позивачем сформовано відповідачу відповідні рахунки на оплату спожитої послуги та здійснено розрахунок заборгованості за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 на загальну суму 111 241,07 грн.
Як зазначено позивачем, відповідач оплату нарахованої вартості послуг з постачання теплової енергії у встановлені договором строки не здійснив, у зв`язку з чим за Товариством з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» утворилась заборгованість у розмірі 111 241, 07 грн.
Матеріали справи не містять доказів повної або часткової оплати відповідачем спірної заборгованості. Також відповідачем не надано доказів звернення до позивача із запереченнями щодо розміру нарахувань у спірний період, доказів здійснення перерахунку, доказів належного відключення приміщення від систем централізованого опалення у встановленому законодавством порядку або доказів звільнення його від обов`язку сплачувати частку витрат на загальнобудинкові потреби.
Судом також встановлено, що відповідач відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких доказів на спростування заявлених позовних вимог або доказів погашення заборгованості до суду не надав.
Ухвала Господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу за адресою його місцезнаходження, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою засобу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Водночас суд дійшов висновку, що ним вжито належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, а неотримання кореспонденції за офіційною адресою місцезнаходження не може бути підставою для висновку про неналежне повідомлення учасника справи.
З огляду на неподання відповідачем відзиву, заяв, клопотань або доказів, суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати наданих житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії за типовим індивідуальним договором № 72207021 від 01.11.2021 за період з 01.11.2021 по 31.03.2024.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та надавши оцінку доводам апелянта, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Предметом спору у даній справі є вимоги Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» 111 241, 07 грн заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за індивідуальним договором № 72207021 від 01.11.2021 за період з 01.11.2021 по 31.03.2024.
Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» є власником нежитлового приміщення № 27 у будинку № 9 по вул. Фанатській (Добролюбова) у місті Запоріжжі. Вказана обставина апелянтом належними доказами не спростована.
За змістом статей 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк та відповідно до умов договору і вимог закону; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до статей 901, 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг виконавець зобов`язується надати послугу, а замовник зобов`язаний оплатити її у розмірі, строки та порядку, встановлені договором.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники не прийняли рішення про вибір іншої моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір.
Матеріалами справи підтверджується, що 02.10.2021 Концерном «Міські теплові мережі» на офіційному вебсайті розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Доказів прийняття співвласниками будинку іншої моделі договірних відносин або укладення іншого договору матеріали справи не містять. Отже, суд обґрунтовано виходив з того, що з 01.11.2021 між сторонами виникли договірні правовідносини з постачання теплової енергії за індивідуальним договором № 72207021.
Доводи апелянта про відсутність підписаного сторонами письмового договору не спростовують висновків суду, оскільки чинне законодавство у сфері житлово-комунальних послуг прямо передбачає модель укладення індивідуального договору як публічного договору приєднання без обов`язкового підписання окремого примірника кожним співвласником багатоквартирного будинку.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що сам по собі факт володіння нежитловим приміщенням не створює обов`язку оплачувати послуги з постачання теплової енергії. У цій справі обов`язок відповідача виникає не лише з факту права власності на приміщення, а з сукупності обставин: належності відповідачу приміщення у багатоквартирному будинку, наявності публічного індивідуального договору, постачання теплової енергії до будинку та здійснення розподілу обсягу спожитої теплової енергії відповідно до законодавства.
Частина друга статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладає на індивідуального споживача обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені відповідними договорами.
Відповідно до умов індивідуального договору № 72207021 споживач зобов`язаний оплачувати послугу з постачання теплової енергії, а обсяг послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, розподіленої відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону № 315 від 22.11.2018.
Тому доводи апелянта про те, що акти початку та закінчення опалювального сезону, акти зняття показань вузлів комерційного обліку і рахунки стосуються будинку в цілому, не свідчать про відсутність правових підстав для нарахування плати відповідачу. Навпаки, у багатоквартирному будинку облік теплової енергії здійснюється щодо будинку, після чого обсяг спожитої теплової енергії розподіляється між споживачами у визначеному законодавством порядку.
Посилання апелянта на відсутність у спірному приміщенні опалювальних приладів також не є достатньою підставою для звільнення відповідача від оплати. Законодавство розрізняє теплову енергію, спожиту безпосередньо приміщенням, та теплову енергію на загальнобудинкові потреби, у тому числі на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку.
Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18 дійшов висновку, що відключення споживача від мереж централізованого опалення не є самостійною підставою для звільнення від участі у витратах на опалення місць загального користування та утримання спільного майна багатоквартирного будинку. Зазначений правовий підхід є релевантним до спірних правовідносин у частині обов`язку співвласника брати участь у витратах, пов`язаних із загальнобудинковими потребами теплопостачання.
Колегія суддів враховує, що апелянт посилається на акт обстеження від 20.07.2020, відповідно до якого у приміщенні нібито відсутні опалювальні прилади, а через приміщення проходять транзитні ізольовані трубопроводи. Проте такі доводи не спростовують обов`язку відповідача оплачувати належну йому частку теплової енергії, розподіленої на загальнобудинкові потреби, а також не підтверджують припинення договірних правовідносин між сторонами чи звільнення відповідача від оплати послуги у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до пункту 12 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води саме у встановленому законодавством порядку.
Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 401/489/23, аналізуючи питання правомірності відключення від мереж централізованого опалення, виходив з того, що належне відключення має підтверджуватися дотриманням передбаченої процедури, зокрема отриманням відповідного дозволу, розробленням проєктної документації, виконанням робіт уповноваженою організацією та оформленням відповідного акта у порядку, чинному на момент такого відключення.
У матеріалах цієї справи відсутні докази того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» у встановленому законодавством порядку здійснило відключення належного йому приміщення від системи централізованого теплопостачання, повідомило про це виконавця послуги, домоглося припинення або зміни договірних правовідносин чи отримало перерахунок нарахувань у передбаченому законом порядку.
Саме по собі посилання на відсутність опалювальних приладів або наявність транзитних трубопроводів не є тотожним доказу належного відключення приміщення від систем централізованого теплопостачання у встановленому законом порядку.
Доводи апелянта про неправильне застосування Методики № 315 також не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки відповідач не надав альтернативного розрахунку, виконаного відповідно до Методики, не довів помилковості застосованої позивачем площі, тарифів, періодів нарахування чи вихідних даних, а також не довів, що позивачем здійснено розрахунок із порушенням конкретних положень Методики, які вплинули на кінцевий розмір заявленої до стягнення заборгованості.
Відповідно до статей 73, 74, 76– 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність — достатньою для встановлення відповідних обставин.
Позивач надав суду докази виникнення між сторонами договірних правовідносин, належності відповідачу спірного приміщення, нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 та наявності заборгованості у розмірі 111 241, 07 грн. Водночас відповідач у суді першої інстанції відзиву не подав, доказів оплати заборгованості або обґрунтованих заперечень проти розрахунку позивача не надав.
Посилання апелянта на неналежне направлення рахунків на оплату також не спростовує правильності висновків суду. Обов`язок споживача оплатити житлово-комунальну послугу виникає з факту існування договірних правовідносин та надання/розподілу відповідної послуги, а не виключно з факту фізичного отримання кожного рахунку. При цьому відповідач як власник приміщення та учасник договірних відносин не був позбавлений можливості звернутися до виконавця послуги для отримання інформації про нарахування, перевірки розрахунків або заявлення актів-претензій у встановленому порядку.
Доводи апелянта про те, що акти обстеження були складені без участі представника відповідача, не є самостійною підставою для скасування рішення, оскільки висновок суду ґрунтується не лише на актах обстеження, а на сукупності доказів у справі: праві власності відповідача на приміщення, укладенні публічного індивідуального договору, нарахуваннях позивача, розрахунку заборгованості, відсутності доказів оплати та відсутності доказів належного відключення приміщення від системи централізованого теплопостачання.
Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на судові рішення у справах № 908/2923/19 та № 908/1188/21. Зазначені рішення не є правовими висновками Верховного Суду, обов`язковими для врахування у розумінні частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, судове рішення в іншій справі може мати значення лише з урахуванням тотожності фактичних обставин, доказової бази, періоду нарахувань, правового регулювання та предмета спору. Апелянт не довів, що фактичні обставини у наведених ним справах є тотожними обставинам цієї справи.
При цьому спірний період у даній справі охоплює час після набрання чинності новим правовим регулюванням договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо публічних індивідуальних договорів приєднання, а також застосуванням Методики № 315 у відповідній редакції.
Колегія суддів враховує і те, що відповідач не був позбавлений можливості заявити у суді заперечення проти позову, подати власний контррозрахунок, заявити клопотання про витребування доказів, призначення експертизи або дослідження технічного стану приміщення. Однак таких процесуальних дій відповідач не вчинив.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач довів наявність заборгованості відповідача за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 111 241, 07 грн, тоді як відповідач належними та допустимими доказами вказані обставини не спростував.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду, однак не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело чи могло призвести до неправильного вирішення спору.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25 є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні у достатній мірі містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як такий, що вимагає від суду надання детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Аналогічна правова позиція викладена Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України», відповідно до якої обсяг мотивування судового рішення може бути різним залежно від характеру рішення та конкретних обставин справи, а питання достатності мотивування оцінюється з урахуванням особливостей кожної окремої справи.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що апелянту надано відповідь на всі істотні питання, які мають значення для правильного вирішення цього спору, зокрема щодо правової природи правовідносин між сторонами, порядку укладення публічного індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, правових наслідків володіння нежитловим приміщенням у багатоквартирному будинку, порядку розподілу обсягів теплової енергії між споживачами, а також щодо обов`язку співвласника брати участь у витратах на загальнобудинкові потреби.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема положень Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Колегія суддів виходить з того, що між сторонами з 01.11.2021 виникли договірні правовідносини на підставі типового індивідуального договору № 72207021 про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є публічним договором приєднання.
При цьому відсутність підписаного сторонами примірника договору сама по собі не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами, оскільки чинним законодавством прямо передбачено можливість укладення індивідуального договору шляхом приєднання споживача до його умов.
Не підтвердилися і доводи апелянта щодо недоведеності факту надання послуг з постачання теплової енергії. Суд апеляційної інстанції враховує, що у багатоквартирному будинку облік теплової енергії здійснюється щодо будинку в цілому, а розподіл спожитої теплової енергії між окремими споживачами здійснюється відповідно до вимог законодавства та Методики № 315.
Посилання апелянта на відсутність у приміщенні опалювальних приладів та наявність лише транзитних трубопроводів не спростовують правильності висновків суду, оскільки відповідач як власник нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку зобов`язаний брати участь у витратах на забезпечення загальнобудинкових потреб теплопостачання.
Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18, відповідно до якого саме по собі відключення споживача від мереж централізованого опалення не звільняє його від участі у витратах на опалення місць загального користування та утримання спільного майна багатоквартирного будинку.
Також апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що належне йому приміщення було відключено від систем централізованого теплопостачання у встановленому законодавством порядку.
Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.03.2025 у справі № 401/489/23, відповідно до якої належне відключення від мереж централізованого теплопостачання повинно підтверджуватися дотриманням передбаченої законодавством процедури та оформленням відповідної технічної документації.
У даній справі відповідачем не надано доказів отримання дозволу на відключення, погодження відповідної проєктної документації, складення акта про відключення або припинення договірних відносин з виконавцем послуги.
Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги щодо неправильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не подано контррозрахунку, не доведено неправильності застосованих позивачем тарифів, площі приміщення, періодів нарахування чи інших вихідних даних, а також не надано доказів здійснення оплати заявленої до стягнення заборгованості.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості доказів також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статей 73, 74, 76– 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів встановила, що суд дослідив усі наявні у матеріалах справи докази, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Апеляційна скарга фактично зводиться до незгоди апелянта із наданою судом оцінкою доказів та намагання надати інше тлумачення встановленим у справі обставинам, однак наведені у скарзі аргументи не спростовують правильності висновків суду про наявність у відповідача обов`язку сплатити вартість послуг з постачання теплової енергії та відповідної частки загальнобудинкових витрат.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25, колегія суддів встановила, що воно ухвалене з правильним вирішенням спору по суті, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи, які підтверджені належними та допустимими доказами, з наданням оцінки всім істотним доводам учасників справи.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням меж перегляду справи в апеляційному порядку, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» та залишення рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25 без змін, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта та відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІН ЛТД» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25 — залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/801/25 — залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков 

Суддя  Г.В. Левшина