ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/11929/25 пров. № А/857/14215/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Мандзія О.П., 
за участю секретаря судових засідань – Демидюк О.В.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСАВТО» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року (головуючий суддя: Стецик Н.В., місце ухвалення - м. Луцьк, повний текст складено – 06.02.2026) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСАВТО» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «КРОСАВТО», 16.10.2025 звернулося до суду з позовом в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.04.2025 № 0105970702 за формою «Р», № 0105960702 за формою «В4».
Обґрунтовує позов тим, що ГУ ДПС у Волинській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «КРОСАВТО» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2024 року. За результатами перевірки складено Акт, яким зафіксовано порушення товариством положень Податкового кодексу України, внаслідок чого було неправомірно визначено податковий кредит на суму 18 511 277 грн, що призвело до завищення показників рядка 19 та рядка 21 декларації за грудень 2024 на суму 15 983 210 грн та до заниження рядка 18 декларації за грудень 2024 року на суму 2 528 067 грн. На підставі Акту були прийняті податкові повідомлення-рішення про зменшення суми від`ємного значення ПДВ та нарахування податкових зобов`язань і штрафних санкцій, з якими позивач не погодився. На переконання позивача, оскільки на формування суми від`ємного значення ПДВ, серед іншого, вплинула сума від`ємного значення з ПДВ, зазначена в рядку 16.1 декларації як значення рядка 21 декларації з листопада 2022 року, перевірка достовірності показника рядка 16.1 декларації за грудень 2024 року мала проводитись податковим органом через оцінку показників рядка 21 рядка декларації з ПДВ за попередні звітні періоди (в яких цей показник наявний безперервно, починаючи з першого звітного періоду його виникнення, неохопленого документальною перевіркою).
Вказує, що сума від`ємного значення суми ПДВ виникла внаслідок проведення господарських операцій із ввезення на митну територію України транспортних засобів, що належним чином підтвердженні вантажно-митними деклараціями до яких у податкового органу був доступ, однак відповідач, в силу поверхневого підходу до проведення податкової перевірки, знехтував обов`язком здійснити дослідження таких господарських операцій. Наголошує, що реальність господарських операцій підтверджується всіма необхідними первинними документами, копії яких (вантажно-митних декларацій, договорів купівлі-продажу, актів приймання-передачі, видаткових накладних) надані до суду. При цьому стверджує, що податкове законодавство не обмежує період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки. А тому вважає, що позивач не позбавлений можливості подати такі документи безпосередньо до суду. Звертає увагу суду, що податкові накладні ТОВ «КРОСАВТО» по господарських операціях зареєстровані в ЄРПН, що є обов`язковою умовою включення сум ПДВ по цих накладних до складу податкового кредиту з ПДВ за відповідний період.
Зазначає, що посадові особи контролюючого органу документальну позапланову невиїзну перевірку на підставі наказу фактично не провели, позаяк відсутні об`єктивні дані навіть про обізнаність платника податків про початок податкової перевірки ГУ ДПС у Волинській області до проведення перевірки, матеріалами справи проведення спірної невиїзної перевірки не підтверджується, вимоги законодавства щодо вручення платнику податків запиту про надання первинних документів дотримані не були, а висновки перевірки про заниження ТОВ «КРОСАВТО» податку на додану вартість є передчасними та необ`єктивними.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Відповідач, 28.04.2026 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити.
Представник позивача, 01.06.2026 подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що перебуває у службовому відрядженні.
Однак, суд апеляційної інстанції відхилив таке клопотання, оскільки доказів перебування представника позивача у службовому відрядженні не подано. Крім цього, представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а тому відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 313 і ч. 4 ст. 229 КАС України, неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КРОСАВТО» (код ЄДРПОУ 44474215, юридична адреса: 43010, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Дубнівська, будинок 22Б) є суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого є « 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами».
ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу № 340-п від 30.01.2025 (а.с. 24) та повідомлення від 30.01.2025 (а.с. 24 зворот) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «КРОСАВТО» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість № 9419283424 від 20.01.2025 від`ємного значення з податку на додану вартість.
Копію наказу, повідомлення про початок перевірки (дата початку перевірки 20.02.2025) та листа про надання документів та регістрів бухгалтерського обліку, що стосуються предмету перевірки, направлено 31.01.2025 поштовим зв`язком на юридичну адресу ТОВ «КРОСАВТО» (43010, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Дубнівська, буд. 22 Б). Цей конверт з повідомленням про початок проведення перевірки, наказом та листом про надання документів та регістрів бухгалтерського обліку, що стосуються предмету перевірки, повернуто 15.02.2025 на адресу Головного управління ДПС у Волинській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 168).
За результатами вказаної перевірки ГУ ДПС у Волинській області складено акт № 5742/07-02/44474215 від 28.02.2025 (а.с. 174-179) у висновках якого контролюючий орган вказав на порушення ТОВ «КРОСАВТО» п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 198.1, п. 198.2 та п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого платником податку неправомірно визначено податковий кредит у податковій декларації за грудень 2024 року на загальну суму 18 511 217 грн, що призвело до завищення показників рядка 19 та рядка 21 декларації за грудень 2024 року на суму 15 983 210 грн та до заниження рядка 18 декларації за грудень 2024 року «Позитивне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету» на суму 2 528 067 грн.
На підставі висновків акту перевірки № 5742/07-02/44474215 від 28.02.2025 ГУ ДПС у Волинській області винесено податкові повідомлення-рішення від 02.04.2025:
№ 0105960702 форми «В4», яким ТОВ «КРОСАВТО» зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 15983210 грн (а.с. 12) та
№ 0105970702 форми «Р» на загальну суму 2780873,7 грн, яким ТОВ «КРОСАВТО» збільшено грошові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2528067 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 10% на суму 252806,7 грн (а.с. 11).
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкового кредиту та визнати ці суми не підтвердженими документально.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до абз. 1, 2 пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та / або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування (податок на прибуток підприємств) є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору),
на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу / орендарю.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів / послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Згідно із абзацами 1 та 2 пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів / послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними в абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Пункт 201.1 статті 200 ПК України передбачає, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пунктів 200.2. та 200.4 статті 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до статті 1 цього Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Системний аналіз наведених вище правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 380/9662/21.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами проведеної документальної невиїзної позапланової перевірки ГУ ДПС у Волинській області щодо дотримання ТОВ «КРОСАВТО» податкового законодавства при декларуванні за грудень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість № 9419283424 від 20.01.2025 від`ємного значення з податку на додану вартість, яка проведена згідно наказу № 340-п від 30.01.2025 (а.с. 24) та повідомлення від 30.01.2025 (а.с. 24 зворот), складено акт № 5742/07-02/44474215 від 28.02.2025 (а. с. 174-179), у висновках якого контролюючий орган вказав на порушення ТОВ «КРОСАВТО»:
п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 198.1, п. 198.2 та п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого платником податку неправомірно визначено податковий кредит у податковій декларації за грудень 2024 року на загальну суму 18 511 217 грн., що призвело до завищення показників рядка 19 та рядка 21 декларації за грудень 2024 року на суму 15 983 210 грн., та до заниження рядка 18 декларації за грудень 2024 року «Позитивне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету» на суму 2 528 067 грн.
Позивач, 13.03.2025 отримав Акт № 5742/07-02/44474215 від 28.02.2025 про результати податкової перевірки (а. с. 174).
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач не скористався правом на подання заперечень на акт перевірки, яке передбачене пунктом 86.7 статті 86 ПК України, згідно з яким у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пунктом 44.6 статті 44 ПК України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
У пункті 85.2 статті 85 ПК України закріплено обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що такі вимагають наявність документів на час складення податкової звітності та встановлюють правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила - виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності.
Отже, платник податків не може посилатися в судовому процесі на підтвердження показників, які відображені ним у податковій звітності, на документи, які не були надані під час перевірки або впродовж десяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13.06.2022 у справі № 420/5345/19, від 08.12.2022 у справі № 804/4958/16, від 19.08.2024 у справі № 640/322/20.
Тобто, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. 
Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів, на натомість ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, 31.01.2025 позивачу засобами поштового зв`язку було надіслано повідомлення № 126 від 30.01.2025, наказ № 340-п від 30.01.2025 та лист про надання документів та регістрів бухгалтерського обліку, що стосуються предмету перевірки.
Станом на дату початку перевірки 20.02.2025 та до завершення перевірки 26.02.2025 платником податків не надано будь-яких первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, які відносяться до предмету перевірки, про що складено відповідні акти про ненадання документів від 20.02.2025 № 593/07-02/44474215, від 21.02.2025 № 604/07-02/44474215, від 24.02.2025 № 631/07-02/44474215, від 25.02.2025 № 669/07-02/44474215, від 26.02.2025 № /07-02/44474215 (а. с. 169-174). 
Вищезазначені акти направлені платнику податків за юридичною адресою засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення.
Однак, незважаючи на наявну у позивача можливість вплинути на результати проведеного контрольного заходу шляхом, зокрема, подання відповідних документів у передбаченому абзацом 2 пункту 44.6 статті 44 ПК України порядку, за обставинами цієї справи ТОВ «КРОСАВТО» таким правом не скористалося.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ТОВ «КРОСАВТО» не забезпечело виконання вимог п.п. 16.1.5, 16.1.15 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України в частині обов`язкового подання на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків та зборів, що у свою чергу свідчить що позивач не використав своє право, передбачене п. 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, та не подало контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені ним у фінансовій (податковій) звітності.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, а тому у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкового кредиту та визнати ці суми не підтвердженими документально та винести оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Щодо покликання позивача в апеляційній скарзі, як на підставу скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доказам, які були долучені позивачем безпосередньо до позовної заяви та містяться в матеріалах справи, то суд апеляційної інстанції такі відхиляє, оскільки такі документи не можуть бути предметом дослідження під час розгляду цієї справи, так як платник податків не може посилатися в судовому процесі на документи, які не були надані під час перевірки або впродовж десяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки.
Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСАВТО» не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд – 
постановив:
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСАВТО» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року у справі № 140/11929/25 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	О. П. Мандзій  	
Повне судове рішення складено 10.06.26