КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1483/26
Провадження № 2-а/488/56/26 р.

РІШЕННЯ
Іменем України   

18.05.2026 року      м. Миколаїв 

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого – судді Селіщевої Л.І., розглянувши у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Позивач – ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Матвієнко Н.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 1633 від 22.08.2024 р., винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову представник позивача вказав, що даною постановою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Вказана постанова мотивована тим, що 12.08.2024 р. об 09 год. 40 хв. до  ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув ОСОБА_1 , і під час звірки військово-облікових даних виявлено, що у період з 14.05.2024 р. протягом 60 днів він не уточнив свої військово-облікові дані, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.п. 10-1 п. 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затв. Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 р, під час дії особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Позивач не погодився із даною постановою і притягненням його до адміністративної відповідальності та вказав, що про наявність даної постанови він дізнався після того, як був арештований його банківський рахунок, і його адвокат ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, що перебуває на виконанні Другого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Одеського МУ МЮ України. Копію спірної постанови в установленому законом порядку він не отримував. Про час та місце розгляду справи він не був повідомлений. Тому строк на оскарження даної постанови був ним пропущений з поважних причин. 
Крім цього, позивач вказав, що він є діючим військовим, був призваний на військову службу 11.08.2024 р., і цього ж дня йому видали військовий квиток, на день складення протоколу про адміністративне правопорушення – 12.08.2024 р. він вже був солдатом, а у день винесення спірної постанови – 22.08.2024 р. він перебував у навчальному центрі у м. Кіровоград та готувався до відправки у зону бойових дій. Тому він ніяк не міг бути присутнім під час складення протоколу та розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Також позивач посилався на те, що спірна постанова була винесена у відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, без зазначення конкретних даних, які він не оновив та у відсутність відповідних доказів.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд:
-визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду із даним позовом та поновити його;
-скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 1633 від 22.08.2024 р., винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.04.2026 року було відкрито провадження у даній справі, її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач направив до суду свій відзив, у якому заперечував проти задоволення позову та вказав, що позивач правомірно та обґрунтовано був притягнутий до адміністративної відповідальності при обставинах, що викладені в оскаржуваній ним постанові. 

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані сторонами письмові докази та надавши їм відповідну оцінку, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом тощо.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вище стоячих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. 
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені у відповідності до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та м. Севастополя (ч.7 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ).
Згідно з п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальноїпідтримки, затв. Постановою КМУ від 23.02.2022р. за №154, - ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 р., в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Згідно з Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 р. "Про загальну мобілізацію", затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 24.02.2022 р., оголошується та проводиться загальна мобілізація (в подальшому відповідними Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено і вони продовжують існувати на час розгляду даної справи).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює, зокрема, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 р.
Статтею 1 цього Закону визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. 
Військовий обов`язок включає:
-підготовку громадян до військової служби;
-взяття громадян на військовий облік;
-прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу;
-проходження військової служби;
-виконання військового обов`язку в запасі;
-проходження служби у військовомурезерві;
-дотримання правил військового обліку.
Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 р. (із внесеними змінами), мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
В цьому ж Законі визначено поняття "особливий період" як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, котрий настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента Українивід 24.02.2022 р. № 64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на теперішній час.
Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 р. оголошено про проведення загальної мобілізації.
Згідно абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном, визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 р. (далі – Порядок № 1487).
Пунктом 2 Порядку № 1487 визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо:
-фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками;
-здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами;
-подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно п. 3 Порядку № 1487, військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.
Завданнями військового обліку згідно п. 4 Порядку № 1487, є: утворення військового резерву людських ресурсів, накопичення військово-навчених людських ресурсів, необхідних для укомплектування Збройних Сил, інших військових формувань у мирний час та в особливий період; проведення аналізу кількісного складу та якісного стану призовників, військовозобов`язаних та резервістів для їх ефективного використання в інтересах оборони та національної безпеки держави; своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів; організація своєчасного бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; забезпечення контролю за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях; забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку; забезпечення громадян України інформацією щодо виконання ними військового обов`язку.
З метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку) (п. 5 Порядку № 1487).
Системою військового обліку є сукупність узгоджених за завданнями державних органів, підприємств, установ та організацій, які ведуть військовий облік та забезпечують її функціонування із застосуванням засобів автоматизації процесів та використанням необхідних баз даних (реєстрів), визначених законодавством.
Головною вимогою до системи військового обліку є забезпечення повноти та достовірності даних, що визначають кількісний склад та якісний стан призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 р., є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Правила). 
В силу приписів Порядку організації та ведення військового обліку щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затв. Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 р., районні ТЦК та СП ведуть військовий облік щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів (п. 79 Порядку). Після призову на військову службу (або підписання контракту) особа знімається з військового обліку призовників чи військовозобов`язаних у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП), і перебуває на обліку відповідної військової частини. У разі демобілізації або звільнення зі служби, колишній військовослужбовець зобов`язаний знову стати на військовий облік військовозобов`язаних за місцем свого проживання у встановлений законодавством строк (Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»). 
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 210, 210-1, 211 КУпАП, а саме: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ № 154 від 23.02.2022 р., - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно п. 7 цього ж Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в силу п. 12 вищевказаного Положення, має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.
Визначення персональних та службових даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста наведені у ст.ст. 6-7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Адміністративну відповідальність за порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу передбачає ст. 210 КУпАП, згідно частини першої якої порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно частини третьої цієї статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно Примітки до цієї статті, положення цієї статті не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. 

Із матеріалів справи вбачається, що постановою № 1633 від 22.08.2024 р., винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , позивач по даній справі – ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Дана постанова мотивована тим, що 12.08.2024 р. об 09 год. 40 хв. до  ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув ОСОБА_1 , і під час звірки військово-облікових даних виявлено, що у період з 14.05.2024 р. протягом 60 днів він не уточнив свої військово-облікові дані, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.п. 10-1 п. 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затв. Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 р, під час дії особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Даних про те, що позивач отримав копію даної постанови особисто чи засобами поштового зв`язку матеріали справи не містять.
Винесенню вказаної постанови передував протокол про адміністративне правопорушення № 505 від 12.08.2024 р., складений відносно позивача начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 . Із копії цього протоколу, доданої представником відповідача до відзиву, вбачається, що він був складений у присутності позивача, якому під підпис була вручена копія протоколу та повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП відбудеться 22.08.2024 р. о 10 год. 00 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Слід зазначити, що зі змісту ч. 3 ст. 210 КУпАП вбачається, що суб`єктом даного адміністративного правопорушення може бути військовозобов`язаний, призовник або резервіст, а не діючий військовослужбовець.
Натомість, із копії наявного у матеріалах справи військового квитка позивача вбачається, що він був виданий 12.08.2024 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 , і у ньому посадовою особою відповідача були вказані військово-облікові дані позивача. Цього ж дня, 12.08.2024 р., позивач він був зарахований курсантом в/ч НОМЕР_1 , де перебував у період з 12.08.24 р. по 23.09.24 р. 
За такого, суд робить висновок, що позивач не міг бути присутнім при розгляді відносно нього справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП з поважних причин.
Згідно довідок № 5893 та № 5892 з в/ч НОМЕР_2 , позивач у період:
- з 24.09.2024 р. по 06.10.2024 р.;
-з 26.10.2024 р. по 03.11.2024 р.;
- з 29.12.2024 р. по 03.01.2025 р.;
-з 10.01.2025 р. по 31.03.2025 р.;
-з 13.04.2025 р. по 22.04.2025 р.;
-з 13.06.2025 р. по 03.07.2025 р.
брав безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області (у н.п. Майське Донецької області). Має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , копія якого міститься у матеріалах даної справи.
Таким чином, з часу призову особа набуває статусу військовослужбовця, а не військовозобов`язаного, і не є суб`єктом відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Крім цього, суд вважає, що військово-облікові дані позивача були внесені посадовою особою відповідача під час оформлення військового квитка та призову. Спірна постанова не містить вказівки на те, які саме облікові дані мав оновити позивач, і не міг отримати відповідач шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
З урахуванням наведеного, суд робить висновок, що станом на день розгляду справи про адмінправопрушення та винесення спірної постанови відповідач не мав повноважень та підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Суд вважає, що відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_3 реалізував свої повноваження та залучив позивача до захисту Батьківщини, видав йому військовий квиток і направив на службу (а згодом і в зону бойових дій), тому притягнення його до адміністративної відповідальності за "несвоєчасне оновлення військово-облікових даних" через декілька днів після його призову має ознаки надмірного формалізму. Суд вважає, що поведінка позивача свідчить про виконання ним свого конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини (ст. 65 Конституції України).
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскільки судом встановлено, що оспорювана постанова не відповідає вимогам законодавства, то суд вважає необхідним її скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст. ст. 5-6; 8-9, 11, 241 - 245, 250, 286, 293, 295 КАС України, 

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення № 1633 від 22.08.2024 р., винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП – скасувати, справу про адміністративне правопорушення – закрити.
Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач –  ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Суддя  Л.І. Селіщева