ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року
м. Чернівці
справа № 727/5790/25
провадження № 22-ц/822/977/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О.
суддів: Височанська Н. К., Литвинюк І. М.,
за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідачка ОСОБА_2 
виконавчий комітет Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування
апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівців від 10 квітня 2026 року
головуюча в суді першої інстанції суддя Дубець О. С.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог і заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні дитини.
Просив суд визначити наступні способи його участі у вихованні дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні із нею:
– необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька та дочки;
– кожен понеділок та середу після школи/гуртка/інше до 19:00 батько має право без присутності матері проводити час із донькою за місцем його проживання батька, з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних та навчальних закладів;
– кожну суботу з 11:00 год по 12:00 год неділі дитина проводить із батьком, без нагляду і супроводу матері та безперешкодно може залишатись із ночівлею за місцем проживання батька;
– один раз на рік дитина проводить із батьком літній відпочинок, на літніх канікулах, окремо від матері протягом місяця із можливим виїздом дитини за межі України;
– другу половину зимових, весняних, осінніх канікул дитина проводить разом із батьком без присутності матері, за місцем проживання батька із можливим виїздом дитини за межі України;
– день народження доньки та святкові дні: День Святого Миколая, Різдво Христове, Новий рік та Пасха проводити в порядку чергування (один рік з батьком -непарний рік, другий рік матір`ю – парний рік).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду задоволено.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні дитини залишено без розгляду.
30 березня 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 65 000 гривень.
Заява мотивована тим, що відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду, суд за заявою відповідача має право присудити на користь відповідача компенсацію витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій Позивача.
Отже, відповідачка має право на компенсацію фактично понесених витрат, пов`язаних із участю у справі, оскільки їх виникнення обумовлено саме діями позивача, який ініціював судовий процес, а згодом добровільно відмовився від продовження розгляду.
У зв`язку з ініційованим ОСОБА_1 судовим провадженням відповідачці надавалася правнича допомога на підставі укладеного із адвокатом Підгайною Н. Й. договору від 10 квітня 2025 року.
Загальна вартість правничої допомоги, яка надавана ОСОБА_2 у цій справі, склала 65 000 гривень., що підтверджується наступними документами: 1) договором про надання правничої допомоги від 10 квітня 2025року; 2) актом приймання-передачі послуг від 26 березня 2026року; 3) протоколом погодження договірної ціни.
Вважала, що позивач, який ініціював судовий процес без належного обґрунтування своїх вимог та згодом припинив розгляд справи, повинен нести ризик відшкодування витрат, понесених іншою стороною.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівців від 10 квітня 2026 року в задоволенні заяви про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що за усталено практикою Верховного Суду для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише в випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Як встановлено судом підставою для звернення з позовом до суду ОСОБА_5 слугувало те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні із дочкою. Оскільки в позасудовому порядку його намагання реалізувати батьківські права та забезпечити емоційний контакт із дитиною систематично блокуються матір`ю дитини, він вимушений був звернутись до суду.
В ході розгляду справи сторони кілька разів звертались до суду із заявами про відкладення судових засідань для надання можливості врегулювати питання мирним шляхом. 
Зловживань процесуальними правами з боку позивача судом не встановлено. Судом також не встановлено підстав для визнання дій ОСОБА_1 необґрунтованими.
За таких обставин звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, а тому вони не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачкою витрати на правничу допомогу.
Звертаючись до суду із заявою про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 65 000 гривень, відповідачка не довела, які саме дії позивача слід розцінювати, як неналежне обґрунтування своїх вимог, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівців від 10 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь 65 000 гривень в рахунок компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_2  посилається на те, що суд що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки необґрунтовано та безпідставно відмовив у стягненні з позивача судових витрат на правову допомогу з формальних підстав.
Зокрема суд виходив із того, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. 
Разом з цим судом не враховано, що протягом всього часу розгляду справи у суді першої інстанції (провадження у справі відкрито 02 червня 2025 року, а ухвала про залишення позову без розгляду постановлена судом 24 березня 2026року) відповідачка ОСОБА_2 та її представник – адвокат Підгайна Н. Й., добросовісно користувалися процесуальними правами та виконували процесуальні обов`язки (зокрема, подали відзив на позовну заяву, додаткові пояснення, докази на спростування позиції позивача, клопотання та ін.).
У зв`язку із виконанням зазначених процесуальних обов`язків відповідачка вчинила ряд процесуальних дій та понесла витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Пред`явлення позивачем позову до суду і відкриття провадження у справі мали наслідком понесення відповідачкою судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу адвоката як його представника (адже відповідно до статті 131-2 Конституції України, за загальним правилом, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді). Відповідно понесені відповідачем судові витрати є наслідком звернення позивача до суду, оскільки без такого звернення і відкриття провадження у справі у відповідача не було б потреби користуватись послугами адвоката для захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів.
В оскарженій ухвалі судом безпідставно та необґрунтовано зазначено про те, що відповідачка не довела необґрунтованість дій позивача.
У ході розгляду справі представником відповідачки було подано відзив, у якому, зокрема, зазначалось про те, що позивач не надав жодного доказу про наявність перешкод зі сторони ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною, а позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях позивача і його представника. Також зазначалось про те, що позивач звертався до виконавчого комітету Чернівецької міської ради із заявою про встановлення графіку спілкування із дитиною, проте після отримання відповіді від виконавчого комітету про необхідність подачі відповідних документів та особистої присутності для розгляду цього питання, позивачем не було вчинено жодних дій.
Жодного доказу на підтвердження позиції ОСОБА_1 , що в позасудовому порядку його намагання реалізувати батьківські права та забезпечити емоційний контакт із дитиною блокуються матір`ю дитини не були надані.
Відповідно є всі підстави вважати, що позов ОСОБА_1 є завідомо безпідставним, оскільки ним не доведено наявність спору (наявність перешкод зі сторони відповідача ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною), не доведено вжиття ним заходів по врегулюванню питання в позасудовому порядку.
Зловживання позивачем процесуальними правами у даному випадку підтверджується в тому числі ініціюванням ним питання про укладення мирової угоди, через що неодноразово відкладався розгляд справи.
Акцентує увагу на тому, що залишення позову без розгляду не може нівелювати права відповідачки на отримання компенсації понесених нею судових витрат, необхідність яких виникла у зв`язку з реалізацією своїх прав на судовий захист у межах ініційованого позивачем судового спору.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , у відзиві на апеляційну скаргу просила апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівців від 10 квітня 2026 року залишити без змін.
Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.
У частині першій статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
У справі, що переглядається апеляційним судом, ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду задоволено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні дитини залишено без розгляду.
Порядок розподілу витрат у разі залишення позову без розгляду визначено нормами статті 142 ЦПК України.
У частині п`ятій статті 142 ЦПК України зазначено, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову в зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Положення частини п`ятої статті 142 ЦПК України ідентичні нормам частин п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу (далі – ГПК) України.
Верховний Суд у постанові від 04 травня 2023 року в справі № 910/5911/22 зазначив, що в разі, зокрема, залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (пункт 8.11); під час застосування частини п`ятої статті 130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин (пункт 8.12).
Також Верховний Суд у пункті 6.5 постанови від 06 березня 2024 року в справі № 905/1840/21 сформулював висновок, що відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду – встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише в випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, також у постановах Верховного Суду від 20 червня 2023 року в справі № 925/1372/21, від 11 травня 2023 року в справі № 921/811/21, від 25 квітня 2023 року в справі № 924/341/22).
У постановах від 14 травня 2024 року в справі № 916/3278/21, від 25 квітня 2024 року в справі № 903/1079/23 Верховний Суд вказав, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під цими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача».
Верховний Суд зазначив, що «необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка / які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору – позов.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача – це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія є диспозитивним правом позивача, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень в його реалізації. Суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме собою подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 грудня 2025 року в справі № 750/14656/24, від 08 січня 2026 року в справі № 129/390/20, від 30 січня 2026 року в справі № 758/12227/22 та інших.
Наведену послідовну та сталу правову позицію Верховного Суду підтримала в своїй постанові від 18 грудня 2024 року в справі № 921/357/20 (провадження № 12-48гс24) Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що приписи частини п`ятої статті 130 ГПК України (ідентична частині п`ятій статті 142 ЦПК України) є проявом реалізації правила відшкодування судових витрат у випадку, коли судове вирішення спору по суті не відбулося і відсутня сторона, на користь якої ухвалене судове рішення. Велика Палата Верховного Суду враховує послідовну та сталу правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої наведена норма процесуального закону не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості / необґрунтованості, то таку оцінку слід проводити суду у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин.
У цій справі відповідачка не довела і суди не встановили, що позивач пред`явила завідомо безпідставний позов, вчиняв будь-які недобросовісні дії, чи мав протиправну мету – ущемлення прав та інтересів ОСОБА_2 , а його звернення до суду за захистом порушеного права, а також дії, направлені на такий захист, як правильно зазначив суд першої інстанції, не можуть вважатися необґрунтованими.
Як вбачається зі змісту заяви, поданій до суду 30 березня 2026 року, в якій ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 65 000 гривень, вказана заява взагалі не містить посилань на необґрунтованість дій позивача.
З огляду на викладене, оскільки  ОСОБА_2  не довела необґрунтованості дій позивача, а саме собою подання ним заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями (закон не зобов`язує позивача обґрунтовувати мотиви подання такої заяви), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідачки про компенсацію здійснених нею витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідачки про пред`явлення  ОСОБА_1 завідомо безпідставного позову.
Зокрема як вбачається з матеріалів справи представником відповідачки Підгайною Н. Й. 24 лютого 2026 року подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у призначеному на 24 лютого 2026 року судовому засіданні, яке мотивовано тим, що між сторонами ведуться переговори щодо врегулювання спору та можливості укладення мирової угоди.
З урахуванням предмету спору у цій справі – визначення способів участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні із нею, дій сторін щодо врегулювання спору, пред`явлений  ОСОБА_1 не може вважатися завідомо безпідставним.
Також колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що залишення позову без розгляду не може нівелювати права відповідачки на отримання компенсації понесених нею судових витрат, необхідність яких виникла у зв`язку з реалізацією своїх прав на судовий захист у межах ініційованого позивачем судового спору.
У цій частині апеляційний суд враховує, що Верховний Суду у постанові від 16 лютого 2023 року у справі № 917/243/22 сформулював правовий висновок про те, що подання заяви про залишення позову без розгляду є виключно свідомим волевиявленням позивача, яке відповідач не міг передбачити, і вчинення позивачем цієї дії не нівелює наслідків отримання відповідачем правової допомоги адвоката, яка потребує оплати. Самим фактом звернення до суду із такою заявою позивач визнав передчасність пред`явлення позову до відповідача, а, отже, необґрунтованість вчинення ним відповідної процесуальної дії.
Однак вищенаведений висновок суперечить висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 921/357/20 (провадження № 12-48гс24), яка прийнята пізніше.
Відповідно до своєї усталеної практики Велика Палата Верховного Суду, формулюючи відступ від висновку щодо застосування норми права, відступає від висновку, а не від судового рішення в конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року в справі № 462/5368/16-ц, від 26 жовтня 2022 року в справі № 201/13239/15-ц, від 14 червня 2023 року в справі № 448/362/22, від 15 листопада 2023 року в справі № 918/119/21та від 24 квітня 2024 року в справі № 752/30324/21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).
Отже, надавши оцінку обставинам справи, суд першої інстанції, врахувавши те, що відповідачка не довела необґрунтованість дій позивача, а також пред`явлення ним завідомо безпідставного позову, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на  ОСОБА_1  витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції від 10 квітня 2026 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому її слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівців від 10 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 03 червня 2026 року.

Суддя-доповідач     Олександр ОДИНАК

Судді :      Наталія ВИСОЧАНСЬКА 

Ірина ЛИТВИНЮК