копія

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року Справа № 608/1489/24
Номер провадження1-кп/608/103/2026
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі: 
головуючої судді ОСОБА_1 
з участю секретаря ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 62024140140000053 від 20 лютого 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, судимого вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2026 року за ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ст. 69, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , 
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , 
ВСТАНОВИВ:
Солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 без поважних причин о 08 годині 00 хвилин 28 серпня 2023 року не з`явився, та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 14 годині 00 хвилин 03 червня 2024 року прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Підтвердив суду, що вчасно не повернувся на військову службу та проводив час на власний розсуд у період з серпня 2023 року по червень 2024 року. У вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати. Він має намір повернутися до військової служби. 
Також, вина ОСОБА_3 повністю підтверджується усією сукупністю досліджених у судовому засіданні письмових доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у їх достовірності. 
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 20 лютого 2024 року внесено відомості в реєстр про те, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат резерву 63 запасної роти в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 28.08.2023 не з`явився вчасно на службу у розташування військової частини НОМЕР_1 в районі дислокації 63 запасної роти, що за адресою АДРЕСА_3 , без поважних причин в умовах воєнного стану. 
Згідно витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) № 212 від 03.07.2023, виключено з 07 липня 2023 року з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаного та призвано за загальною мобілізацією на військову службу до Збройних Сил України та направлено у військову частину НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 , 1993 року народження, ВОС – 795.
Відповідно до повідомлення про вчинення військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, 28 серпня 2023 року під час проведення перевірки особового складу в пункті дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) було виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 . Розшукові заходи, організовані командуванням військової частини та ІНФОРМАЦІЯ_3 позитивних результатів не дали, на телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, місце перебування його не встановлено. В ході перевірки, об`єктивних даних, які б перешкоджали прибути солдату ОСОБА_3 до місця служби, не встановлено. 
Згідно акту службового розслідування від 04.09.2023, призначеного Наказом №877 від 28.08.2023 командира військової частини НОМЕР_1 ( з адміністративно-господарської частини), встановлено самовільне залишення частини в районі дислокації НОМЕР_2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) солдатом резерву 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 . Пошукові заходи позитивних результатів не дали. 
Відповідно до рапорту ТВО командира НОМЕР_2 запасної військової частини НОМЕР_1 , 28 серпня 2023 року під час ранкової перевірки наявності особового складу в місці постійної дислокації 63 запасної роти ( АДРЕСА_3 ) було виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 , який самовільно залишив місце несення служби в районі виконання завдань частини. 
Вказане підтверджується також і Доповіддю про факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_4 військовослужбовцем військової служби призваного по мобілізації солдата ОСОБА_3 .
Згідно витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) № 280 від 28.08.2023, солдата ОСОБА_3 вважати таким, що самовільно залишив військову частину, зняти з усіх видів забезпечення з 28 серпня 2023 року.
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого і його дії кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, 
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 Кримінального кодексу України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час суд зазначає, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
З врахуванням таких вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст. ст. 50, 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 вищевказаного Кодексу є тяжким злочином а також особу обвинуваченого, який визнав вину, у вчиненому щиро розкаявся, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які обтяжують покарання і обирає щодо обвинуваченого ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі. 
Суд вважає, що дане покарання є справедливим, необхідним та достатнім для 
виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Також судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2026 року за ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ст. 69, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На даний час відбуває покарання. 
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначаються покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.
При цьому, як роз`яснила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 25.06.2018 (справі №511/37/16-к) правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому, суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо 
Враховуючи наведене, остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 12.03.2026 у виді позбавлення волі.
Під час досудового розслідування та судового розгляду, в рамках даного кримінального провадження, запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався. Враховуючи, що ОСОБА_3 знаходиться під вартою у зв`язку з відбуванням покарання у виді позбавлення волі за іншим вироком суду, суд приходить до висновку, що підстави для обрання відносно останнього будь-якого запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили, відсутні.
Цивільний позов не заявлений. 
Речових доказів не має.
Процесуальних витрат не має.
З врахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 373, 374, п. 1 ч. 1 ст. 392, п. 2 ч. 2 ст. 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України та призначити покарання за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2026 року у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 5 (п`яти ) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з дня ухвалення даного вироку з 28 квітня 2026 року.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання у виді позбавлення волі, частково відбуте за вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2026 року, а саме: з початку строку відбування покарання за вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2026 року з 03 вересня 2025 року по 27 квітня 2026 року включно.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Чортківський районний суд.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Згідно з оригіналом
Суддя:/підпис/
Вирок набрав законної сили __________________ року
Оригінал вироку знаходиться в Чортківському районному суді Тернопільської області в матеріалах справи № 608/1489/24

Суддя: ОСОБА_1 

Копію вироку видано « » року 

Секретар: