02.07.26
33/812/246/26
Єдиний унікальний номер судової справи 490/165/26 
Номер провадження 33/812/246/26 Головуючий у місцевому суді: Подзігун Г.В.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року місто Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Коростієнко Н.С.,
за участю: 
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 – адвоката Ляшенка М.Д., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження в справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення 

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №557418, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва і був складений 02 січня 2026 року, зазначено, що 02 січня 2026 року о 14 год. 57 хв., місто Миколаїв, траса М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 140 км, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом – автомобілем марки і моделі ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по ґрунтовій другорядній дорозі та виїжджаючи на асфальтне перехрестя, в порушення вимог п.п.«б» п.2.3, п.16.11 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), не надав перевагу у русі транспортному засобу - тролейбусу PTS, номер 0068, який рухався головною дорогою М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 140 км. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. За дані дії передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. 
Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що дорожня-транспортна пригода сталася внаслідок того, що водій транспортного засобу автомобіля ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по ґрунтовій другорядній дорозі, не надав перевагу у русі транспортному засобу тролейбусу PTS, номер 0068, який рухався головною дорогою. Напрямок руху транспортного засобу (зустрічний чи попутний), не впливає на обов`язок водія, який виїжджає з другорядної дороги, надати перевагу транспортним засобам, що рухаються головною дорогою. Причиною ДТП стало саме невиконання цього обов`язку.
Оскільки на момент розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, строк накладення адміністративного стягнення сплинув, тому суддя дійшов до висновку про закриття провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Не погодившись із судовим рішенням, 12 травня 2026 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2026 року та прийняти у справі нову постанову, якою закрити провадження в справі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на дорозі 140 км автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ ОСОБА_1 здійснював поворот ліворуч по дорозі, де відбувався ремонт дороги (ремонтники визначили дорожніми знаками рух транспортних засобів на вказаній ділянці) і був відсутній дорожній знак 2.3 «Головна дорога». Тобто водій тролейбуса марки PTS за номером 0068 під керуванням ОСОБА_2 допустив порушення вимог п.16.3 ПДР України, який вимагає від водія, що повертає ліворуч або розвертався на нерегульованому перехресті, дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також зустрічним транспортним засобам, які їдуть прямо або повертають праворуч. Це правило поширюється на рівнозначні дороги.
Вказував, що ні поліцейський Хазипов В.О. в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 за №557418 від 02 січня 2026 року, ні суддя під час розгляду вказаного протоколу не намагалися встановити реальні обставини справи, а обмежилися обставинами, які невірно визначені на схемі ДТП та у протоколі.
Зазначено, що суддя допустив порушення ст.ст.283,285 КУпАП щодо не оголошення постанови та не видачі копії постанови учасникам справи, застосував вимоги п.16.11 ПДР, а необхідно застосувати вимоги п.16.13 ПДР. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції від 02 липня 2026 року захисник ОСОБА_1 – адвокат Ляшенко М.Д. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу.
В судовому засіданні апеляційної інстанції від 02 липня 2026 року потерпілий ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а судове рішення залишити без змін. 
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Згідно з «критеріями Енгеля», сформованими Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).
Згідно зі ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень ст.ст.280,251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень ст.283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (ст.251 КУпАП).
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить ст.256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
До протоколу додається схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка є графічним зображенням місця пригоди з фіксацією всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками (п.3 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, далі - Інструкція).
Зміст схеми місця дорожньо-транспортної пригоди регламентовано пунктом 4 розділу Х Інструкції.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.
При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні правопорушення, в тому числі й адміністративного, слід виходити з положень ст.62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.
Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02).
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на пп.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог пп.«б» п.2.3 та п.16.11 ПДР, які зазначені в протоколі працівником поліції.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.
Відповідно до пп.«б» п.2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Дорожня обстановка – це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.
Маневрування (маневр) – це початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.
Відповідно до п.16.11 ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
На думку апеляційного суду висновок суду першої інстанції про доведеність вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №557418, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва і був складений 02 січня 2026 року, зазначено, що 02 січня 2026 року о 14 год. 57 хв., місто Миколаїв, траса М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 140 км, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по ґрунтовій другорядній дорозі та виїжджаючи на асфальтне перехрестя, в порушення вимог п.п.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР, не надав перевагу у русі транспортному засобу тролейбусу PTS, номер 0068, який рухався головною дорогою М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 140 км. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. За дані дії передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. 
Однак, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №557418 від 02 січня 2026 року, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Так, з матеріалів справи слідує, що водії вищевказаних транспортних засобів, що зіткнулись, по-різному пояснювали причини дорожньо-транспортної пригоди.
З письмових пояснень водія ОСОБА_1 від 02 січня 2026 року убачається, що він, керуючи транспортним засобом – автомобілем марки і моделі ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед тим, як виїжджати на головну дорогу, переконався, що справа і зліва від нього немає перешкод, як тільки виїхав, увімкнувши покажчик повороту ліворуч, в нього в`їхав тролейбус на великій швидкості, який рухався в зустрічній смузі для руху.
З письмових пояснень водія ОСОБА_2 від 02 січня 2026 року убачається, що він рухався по трасі М-14, перед поворотом на Матвіївку утворився затор, і він був вимушений об`їхати його по зустрічній смузі. Водій транспортного засобу ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 виїжджав з другорядної дороги на головну дорогу, здійснив поворот ліворуч, пошкодивши правий борт тролейбуса. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 зауважував, що використовував звуковий сигнал, екстрене гальмування, проте водій ОСОБА_1 не зреагував. Зазначив, що ДТП відбулося, внаслідок того, що ОСОБА_1 , виїжджаючи на головну дорогу, не надав йому перевагу в русі. 
До протоколу про адміністративне правопорушення додано схему місця ДТП від 02 січня 2026 року (далі – схема). 
У вищевказаній схемі місця ДТП зазначені пошкодження транспортних засобів: автомобіль марки і моделі ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер. НОМЕР_1 отримав пошкодження правого переднього крила, переднього бамперу, капоту, правої передньої блок-фари. Транспортний засіб – тролейбус PTS, реєстраційний номер 0068, отримав пошкодження лакофарбованого покриття з правого боку, деформацію середніх дверцят з правої сторони.
Дана схема місця ДТП підписана водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт зіткнення транспортних засобів без аналізу інших обставин не може бути достатньою підставою для обвинувачення водія у невиконанні ним вимог пп.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР та є порушенням презумпції невинуватості.
Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.ст.251,255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме – винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.
В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ст.124 КУпАП.
Щодо посилання захисника ОСОБА_1 – адвоката Ляшенка М.Д. на те, що водій ОСОБА_1 не порушував ПДР, оскільки виїжджав на дорогу, яка на той час небула головною, оскільки велись дорожні роботи, пов`язані ремонтом дороги, та був встановлений певний порядок руху транспортних засобів, то апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно з Правилами дорожнього руху України, ґрунтова дорога завжди вважається другорядною щодо дороги з будь-яким твердим покриттям (асфальт, бруківка, гравій). Ремонтні роботи дороги, якщо вони не змінили тип покриття на перехресті та не були оформлені знаками, не скасовують це правило.
За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 , що перебувало у причинному зв`язку із наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди, а також про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
До того ж, апеляційний суд звертає увагу, на те, що намагання особи, яка подала апеляційну скаргу, встановити вину іншої особи в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення за протоколом складеним стосовно ОСОБА_1 суперечить як положенням ст.ст.280,283 КУпАП, де зазначається про те, що органом, до компетенції якого віднесено розгляд справи встановлюється винність особи, стосовно якої складено протокол, так і положенням ст.251 КУпАП, де передбачено збір та дослідження доказів щодо винності особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Окрім того, у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричиненні негативного наслідку.
Разом з тим, за змістом вимог ст.256, ч.1 ст.257,279,280 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного стосовно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.
Отже, апеляційний суд, діючи в межах повноважень на перегляд постанови районного суду, не дає оцінку діям іншого учасника ДТП, оскільки наявність або відсутність в діях іншого водія порушень Правил дорожнього руху які, як вважає особа, яка подала апеляційну скаргу, могли призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди – не є предметом розгляду судом апеляційної інстанції у даній справі.
Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, з яким погоджується апеляційний суд, про наявність вини водія ОСОБА_1 , зокрема, що невиконання водієм вимог п.16.11 ПДР, яке полягало у тому, що він на перехресті нерівнозначних доріг не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі (на залежно від напрямку руху), перебуває у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками у виді спричинення механічних пошкоджень транспортним засобам.
Інші посилання в апеляційній скарзі не містять обставин, які не були б з`ясовані районним судом та могли б потягнути неправильне вирішення справи, а за такого, не впливають на обґрунтовані висновки суду, щодо відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, так як є фактичною, переоцінкою по іншому, доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.
Істотних порушень суддею районного суду норм матеріального чи процесуального права, порушення принципів повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, порушення положень КУпАП, Конституції України, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено.
Таким чином оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Серебрякова