Справа № 283/496/26
провадження №2/283/782/2026

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
08 травня 2026 року Малинський районний суд Житомирської області в складі під головуванням судді Ярмоленка В.В. з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу 
за позовною заявою  ОСОБА_1 
до Малинської міської ради Житомирської області, ОСОБА_2 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області 
про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
05.03.2026 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, а саме: рішення Малинської міської ради (11-та сесія 5-го скликання) від 14 листопада 2006 року, щодо передання безоплатно у спільно-часткову власність присадибні земельні ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0282; 1/2 від прибудинкової території (двір) площею 0,0104 га, що знаходиться в спільно-частковій власності з ОСОБА_2 0,0052 га; 1/2 від площі частини будинку, що знаходиться в спільно частковій власності з ОСОБА_2 0,0005 га.
Відповідно до договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 17.03.2000 державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори та договору дарування, посвідченого 29.08.2006 приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Сотніченко І.В., позивачу належить 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (згідно рішення 26 сесії 8-го скликання №635 Малинської міської ради від 22.04.2022 – АДРЕСА_2 . 
Власником 51/100 частин вказаного будинку відповідно до договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 18.06.2001 державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори, та договору дарування, посвідченого 29.08.2006 приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Сотніченко І.В., є ОСОБА_2 .
Влітку 2025 року ОСОБА_1 вирішила продати належну їй частину житлового будинку та 12 серпня 2025 року уклала з покупцем попередній договір купівлі-продажу 49/100 часток житлового будинку. При цьому позивач зобов`язувалася на момент укладення основного договору мати в наявності всі необхідні документи для відчуження нерухомого майна. Однак при отриманні необхідних для продажу нерухомості документів виявилося, що рішенням Малинської міської ради (ll-та сесія 5-го скликання) від 14 листопада 2006 року співвласнику будинку ОСОБА_2 було передано безоплатно у власність присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0282 га, а також 0,0052 га прибудинкової території (двір) та 0,0005 га площі частини будинку, що знаходиться в спільній частковій власності, а разом 0,0339 га. Тобто, співвласнику частки будинку, який знаходиться у спільній частковій власності без виділення часток в натурі, передали у власність частину земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні, визначивши її межі в натурі. На підставі вище вказаного рішення 14 лютого 2007 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №851615.
У зазначеному вище державному акті вказано, що загальна площа земельної ділянки 0,0342 га, з якої у власність передається 0,0282 га. Однак, як зазначено у договорі дарування частини жилого будинку від 17 березня 2000 року, жилий будинок АДРЕСА_1 «розміщеній на земельній ділянці розміром 600 кв.м.», тобто, 0,0600 га. Таким чином, у даному акті навмисне зазначена неправдива інформація. Також у даному державному акті не вказано, що саме весь житловий будинок знаходиться у спільній частковій власності, а лише його частина, у якій ОСОБА_2 належить 45/100, а ОСОБА_1 —55/100, що не відповідає дійсності. Також звідси слідує те, що якщо позивачу та ОСОБА_2 належить лише частина житлового будинку, яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,0342 га, то у частині будинку, яка розташована на земельній ділянці площею 0,0258 га, є інший власник, що не відповідає дійсності.
Також у державному акті зазначено, що прибудинкова територія (двір) знаходиться в спільно сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . З цього слідує, що позивач також брала участь у приватизації, що не відповідає дійсності, так як ніколи не зверталась та відповідних рішень Малинської міської ради щодо позивача ніколи не приймалось.
В описі меж земельних ділянок літерами «А - Б» зазначено:
«землі гр. ОСОБА_1 ». Однак, як позивач зазначає, участі в приватизації вона не брала. Не дивлячись на це, вона рахується як співвласник земельних ділянок з кадастровими номерами 1823410100:01:001:0257 та 1823410100:01:001:0260, про що свідчить інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Тобто, з інформації, яка міститься у вище зазначеному державному акті, вбачається, що позивачем приватизована частина земельної ділянки під спільною верандою та спільним двором, хоча ніяких документів, які б це підтверджували, не існує. Також це свідчить про те, що ОСОБА_1 вже використала своє право на приватизацію, а тому відповідно до ч.4 ст.116 Земельного кодексу України приватизувати 0,0294 га земельної ділянки, яка відповідає її частці 49/100 у спільній частковій власності на будинок по АДРЕСА_1 , не зможе.
Дане питання ми з іншим співвласником намагалися вирішити у позасудовому порядку. 
23.07.2025 ОСОБА_2 звернулася з заявою до начальника відділу №3 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з проханням скасувати її право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що дані обставини перешкоджають приватизації земельної ділянки іншому співвласнику. У наданій відповіді заявниці було повідомлено підстави припинення права власності відповідно до ст.140 Земельного кодексу України та зазначено, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, 3 земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами облікуються на праві приватної власності за ОСОБА_2 , а 2 земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами облікуються на праві власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . На підставі рішення Малинської міської ради від 14.11.2006 (11-та сесія 5-го скликання) «Про припинення права користування, передачу у приватну власність та оренду земельних ділянок» на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №851615, площею 0,0286 га.
Відтак, позивач вважає, що вищевказане рішення Малинської міської ради прийняте з порушеннями чинного законодавства України, яке регулює питання передання земельної ділянки у власність та порушуються її права та інтереси, як співвласника вказаного житлового будинку, тому ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. 

Явка та позиція сторін по справі щодо спору:
Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 05.03.2026, відповідно якої вона просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не стягувати з відповідача понесені судові витрати.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, 27.04.2026 подала до суду заяву,в якій зазначила, що їй відомо щодо справи за позовом ОСОБА_1 , позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Просила розгляд справи провести без її участі. 
Представник відповідача Малинської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явився,про час та місце розгляду справи повідомлений належно. 06.05.2026 за підписом представника міської ради Тимошенко С. було подано заяву за вихідним № 99, відповідно якої знайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 та опрацювавши додані до неї матеріали Малинська міська рада повідомляє наступне:
Відповідно до п. 10 рішення 2 - ї сесії 5-го скликання від 27.04.2006 «Про припинення права користування, передачу в приватну власність та в оренду земельних ділянок» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 .
Відповідно до п. 15 рішення 11-тої сесії 5-го скликання Малинської міської ради від 14.11.2006 вирішено передати безоплатно у спільну часткову власність присадибні земельні ділянки:
22.25 ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0282 га;
-1/2 від прибудинковій території (двір) площею - 0,0104 га, що знаходиться в спільній частковій власності в т.ч. ОСОБА_2 0,0052 га;
-1/2 від площі частини будинку що знаходиться в спільній частковій власності в т.ч. ОСОБА_2 0,0005 га.
Водночас, під час приватизації земельних ділянок не було отримано згоду іншого співвласника майна.
Враховуючи вищезазначене Малинська міська рада Житомирської області не заперечує проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , щодо скасування рішення Малинської міської ради від 14 листопада 2026 року щодо передачі безоплатно у спільну часткову власність присадибні земельні ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0282 га, 1/2 від прибудинкової території (двір) площею 0,0104 га, що знаходяться в спільній частковій власності в тому числі ОСОБА_2 0,0052 га, 1/2 від площі частини будинку, що знаходиться в спільній частковій власності в т.ч. ОСОБА_2 0,0005 га. Розгляд справи проссять проводити без участі представника міської ради за наявними у справі матеріалами.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділу у Малинському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомляли.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позов,виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Відповідно до договору дарування частини жилого будинку, посвідченого 17.03.2000 державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори та договору дарування, посвідченого 29.08.2006 приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Сотніченко І.В., ОСОБА_1 належить 45/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 (згідно рішення 26 сесії 8-го скликання №635 Малинської міської ради від 22.04.2022 – АДРЕСА_2 (а.с.10-11).
Власником 55/100 частин вказаного жилого будинку відповідно до договору дарування частини жилого будинку, посвідченого 18.06.2001 державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори, та договору дарування, посвідченого 29.08.2006 приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Сотніченко І.В., є ОСОБА_2 (а.с.9).
Згідно витягу №11812174 від 12.09.2006 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, домоволодіння, за адресою АДРЕСА_1 , власником є ОСОБА_2 , на підставі договору дарування ВЕВ/035749/29.08.2006, форма власності приватна, частка 6/100 (а.с.12).
Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після реєстрації шлюбу 10.06.2003 року змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 05.03.2026, земельна ділянка за кадастровим номером 1823410100:01:001:0257 площею 0,0105, за адресою АДРЕСА_1 , власниками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.22).
Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 05.03.2026, земельна ділянка за кадастровим номером 1823410100:01:001:0260 площею 0,0012, за адресою АДРЕСА_1 , власниками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.23).
З витягу Рішення Малинської міської ради (2-га сесія 5-го скликання) Житомирської області від 27 квітня 2006 року «Про припинення права користування, передачу в приватну власність та в оренду земельних ділянок» було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 (а.с.19).
Відповідно Витягу Рішення Малинської міської ради (11-та сесія 5-го скликання) Житомирської області від 14 листопада 2006 року «Про припинення права користування, передачу в приватну власність та в оренду земельних ділянок» було передано безоплатно у спільно-часткову власність присадибні земельні ділянки: 22.25 ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0282 га;
від прибудинкової території (двір) площею – 0,0104 га, що знаходиться в спільно – частковій власності в т.ч. ОСОБА_2 0,0052 га;
від площі частини будинку що знаходиться в спільно – частковій власності в т.ч. ОСОБА_2 0,0005 га (а.с.20).
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Відділу №3 від 04.08.2025 за № 947/30-25, на заяву ОСОБА_2 щодо скасування права власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, Відділом №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в межах наданих повноважень розглянуто та повідомляють наступне. Відповідно до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Розділ 1 Записи реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 851615, площею 0,0286 га. Вищезазначений державний акт видано на підставі рішення Малинської міської ради (ll-та сесія 5-го скликання) від 14 листопада 2006 року «Про припинення права користування, передачу у приватну власність та оренду земельних ділянок». Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки за кадастровим номером 1823410100:01:001:0246, 1823410100:01:001:0258, 1823410100:01:001:0259, облікуються на праві приватної власності за гр. ОСОБА_2 . Також, земельні ділянки за кадастровим номером 1823410100:01:001:0257, 1823410100:01:001:0260 облікуються на праві власності за гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Враховуючи вищезазначені обставини, Відділ №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не наділене повноваженнями щодо вирішення питання, зазначеного у Вашій заяві (а.с.24).

Мотиви та застосовані норми права.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).
Згідно ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства.
Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Так згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).
На момент прийняття спірного рішення право спільної часткової власності не припинено, а тому для приватизації земельної ділянки необхідна згода всіх співвласників будинку.
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
В даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, у зв`язку з порушенням процедури набуття права спільної часткової власності, суд приходить до висновку про визнання доводів позивача обґрунтованими, а обраний спосіб захисту порушеного права - таким, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, є ефективним, тобто призведе до ефективного захисту їх прав та інтересів.
Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)].
В даному випадку належним способом захисту порушеного права власності є визнання незаконним та скасування Рішення Малинської міської ради (11-та сесія 5-го скликання) від 14 листопада 2006 року, щодо передання безоплатно у спільно-часткову власність присадибні земельні ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0282; 1/2 від прибудинкової території (двір) площею 0,0104 га, що знаходиться в спільно-частковій власності з ОСОБА_2 0,0052 га; 1/2 від площі частини будинку, що знаходиться в спільно частковій власності з ОСОБА_2 0,0005 га.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого позову.
Судові витрати вважати фактично понесеними.
Керуючись ст.ст. 13, 81,141, 263-265,273,354 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування – задовольнити.
Визнати недійсним та скасувати рішення Малинської міської ради Житомирської області (11-та сесія 5-го скликання) від 14 листопада 2006 року, щодо передання безоплатно у спільно-часткову власність присадибні земельні ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0282; 1/2 від прибудинкової території (двір) площею 0,0104 га, що знаходиться в спільно-частковій власності з ОСОБА_2 0,0052 га; 1/2 від площі частини будинку, що знаходиться в спільно частковій власності з ОСОБА_2 0,0005 га.
Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Суддя