УХВАЛА

25 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/312/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Волковицької Н. О., 
розглядаючи у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ?Укркава?
на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Укркава? про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Укркава?
до Публічного акціонерного товариства ?Державний ощадний банк України? в особі філії - Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства ?Державний ощадний банк України?,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович;
2) Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст обставин, що передували постановленню оскарженої у касаційному порядку ухвали
1.1 За результатами апеляційного розгляду цієї справи у заявленому позові відмовлено, з чим погодився і суд касаційної інстанції.
1.2 24.12.2025 до суду апеляційної інстанції надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю ?Укркава? про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019, у якій заявник просив скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 та ухвалити нову постанову, якою залишити без змін рішення Господарського суду Одеської області від 20.06.2018, яким позов було задоволено.
1.3 Підставою для перегляду постанови за нововиявленими обставинами заявник визначив пункт 3 частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
2. Короткий зміст оскарженого судового рішення
2.1 Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 відмовлено в задоволенні цієї заяви з огляду на те, що не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет правозастосування, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.
3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1 У касаційній скарзі позивач просить цю ухвалу скасувати, подану заяву задовольнити, скасувавши постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 із ухваленням нового рішення про залишення в силі рішення Господарського суду Одеської області від 20.06.2018.
3.2 На обґрунтування касаційної скарги відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції фактично усунувся від повного та всебічного з`ясування обставин звернення з цією заявою, в результаті чого дійшов помилкового висновку щодо відсутності нововиявлених обставин, так, як наслідок підстав для перегляду своєї постанови, оскільки:
- проігнорував те, що у цьому випадку має місце повна ідентичність обставин справ № 916/3006/17 та № 916/312/18, які були встановлені судами в ході судового розгляду (учасників, дати вчинення виконавчих написів та підстав звернення стягнення на майно, дати виникнення у банку права вимоги);
- залишив поза увагою, що за результатами розгляду справи № 916/3006/17, Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 02.07.2019 визнала дотримання банком строку звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису від 09.11.2017 № 2727, оскільки право вимоги виникло у банку 04.05.2016 і до моменту звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 09.11.2017 минуло менше трьох років. Цим рішенням Велика Палата Верховного Суду вирішила юридичну долю всіх вчинених 09.11.2017 приватним нотаріусом Малим О. С. за заявою банку виконавчих написів, якими звернуто стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості позивача перед банком за договором кредитної лінії від 28.12.2011 № 86, обставини вчинення та підстави оскарження яких є ідентичними;
- не врахував, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 скасована, з урахуванням ідентичності обставин справ та доводів визнання постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2025 у межах справи № 916/3006/17 вчиненого 09.11.2017 за заявою банку виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з підстав пропуску строку для такого звернення, спростовує висновки апеляційного суду, викладені у постанові від 02.10.2019 у справі № 916/312/18 щодо дотримання строку для такого звернення;
- незабезпечення ефективного засобу відновлення порушених прав є підставою для звернення до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
3.3 Банк, заперечуючи стосовно задоволення касаційної скарги, у відзиві вказує на те, що скаржник фактично не погоджується з національними судами про застосування частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат", але право на звернення до ЄСПЛ на оскарження таких рішень використано тільки щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, а не до остаточного судового рішення у справі № 916/312/18. У цій справі, маючи ту саму можливість звернення до ЄСПЛ, позивач, отримавши судове рішення на рівні апеляційної та касаційної інстанцій, не використав право на оскарження судового рішення касаційної інстанції, яким підтримано відмову позивача у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, до ЄСПЛ.
4. Мотивувальна частина
4.1 Відповідно до частини 5 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
4.2 За положенням пункту 3 частини 2 статті 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
4.3 За сформованою практикою Верховного Суду для вирішення питання про наявність або відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 320 ГПК України, суду належить перевірити, чи підтверджуються доводи заявника про скасування такого судового рішення (перший критерій) та чи дійсно таке рішення було підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, тобто наслідком скасування такого рішення є інше за змістом вирішення спору по справі (другий критерій) (постанова від 31.03.2026 у справі № 6/291, постанова від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21).
4.4 При цьому скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.08.2018 зі справи № 910/24418/16, від 27.06.2019 зі справи № 711/2178/17, від 26.01.2022 зі справи № 922/3149/18.
4.5 У постанові від 14.04.2021 у справі № 9901/819/18 Велика Палата Верховного Суду щодо положення пункту 3 частини 2 статті 631 Кодексу адміністративного судочинства України, яке є ідентичним за змістом пункту 3 частини 2 статті 320 ГПК України, зазначила, що суд повинен виходити саме з преюдиційного зв`язку судових рішень. Разом з тим слід мати на увазі, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням (актом) чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього.
4.6 Тож саме у випадку, коли адміністративний суд відповідно до наведених вище правил обґрунтував своє рішення на обставинах, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, або визначав, чи мали місце відповідні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, на підставі вироку суду в кримінальному провадженні, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, скасування такого рішення відповідатиме підставам перегляду за нововиявленими обставинами рішення адміністративного суду (пункти 6.46-6.47 постанови).
4.7 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц щодо положення пункту 3 частини 2 статті 423 Цивільного процесуального кодексу України, яке є ідентичним за змістом пункту 3 частини 2 статті 320 ГПК України, також зазначила, що необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що підстави повинні виникнути після ухвалення рішення у справі (істотні обставини стали відомі стороні після ухвалення рішення, скасовано рішення, яке стало підставою для ухвалення іншого рішення, встановлені факти завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів після ухвалення незаконного рішення, тощо).
4.8 Отже, загалом практика Верховного Суду щодо наявності підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі того, що було скасоване судове рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, пов`язується з преюдиційним зв`язком.
4.9 Однак у ситуації, що сталася у цій справі, на думку колегії суддів, є обставини, які також можуть бути підставою для перегляду постанови суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами на підставі пункту 3 частини 2 статті 320 ГПК України з огляду на таке.
4.10 Посилаючись на нововиявлену обставину, позивач у касаційній скарзі наголошує на фактичну ідентичність справ № 916/312/18 та № 916/3006/17, а тому, на його думку, держава поряд із негативним обов`язком утриматися від неправомірного втручання у право мирного володіння майном (чого не було дотримано) має позитивні обов`язки гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, ефективне використання цього права та його відновлення у разі порушення.
4.11 Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
4.12 Ухвалюючи постанову від 02.10.2019, яку позивач просить переглянути за нововиявленими обставинами, Південно-західний апеляційний господарський суд в її основу поклав висновки щодо непропущення трирічного строку для звернення до нотаріуса, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, до якої суд апеляційної інстанції зупиняв апеляційний розгляд цієї справи та котра була скасована за результатами її перегляду за виключними обставинами.
4.13 Відповідно до положень частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
4.14 Отже, як вбачається, ухвалюючи постанову від 02.10.2019 Південно-західний апеляційний господарський суд врахував висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17.
4.15 Однак у подальшому Велика Палата Верховного Суду постановою від 19.11.2025 переглянула свою постанову від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 за виключними обставинами у порядку статті 325 ГПК України, за результатами чого її скасувала, а судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову залишила без змін, оскільки право вимоги у банку виникло у травні 2016 року і до моменту звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 09.11.2017 минуло більше одного року.
4.16 Цю підставу для перегляду постанови за нововиявленими обставинами заявник визначив у своїй заяві.
4.17 Колегія суддів зазначає, що як обґрунтовано посилається скаржник, в обох цих справах заборгованість виникла з одного і того ж договору кредитної лінії від 28.12.2011 № 86, а право вимоги банку - у травні 2016 року. При цьому позовні вимоги мотивовані, зокрема, порушенням банком законодавчо визначеного строку для звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису.
4.18 Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (пункти 27-28 рішення від 18.11.2004 у справі "Правєдная проти Росії", заява № 69529/01 та пункт 46 рішення від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови № 2" заява № 19960/04).
4.19 Однак при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити у світлі преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.1999, заява № 28342/95). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (пункти 51-52 рішення ЄСПЛ у справі "Рябих проти Росії" від 24.06.2003, заява № 52854/99; ухвала Суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 "Агротехсервіс проти України"; пункти 42-43 рішення Суду у справі "Желтяков проти України" від 09.06.2011, заява № 4994/04).
4.20 Також одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09.06.2011 у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).
4.21 Так, ЄСПЛ у рішенні від 06.02.2025 у справі «ТОВ "Укркава" проти України» (CASE OF UKRKAVA, TOV v. UKRAINE), ухваленому за результатами розгляду заяви Товариства № 10233/20, зауважив: "… Основною причиною, наведеною Великою Палатою Верховного Суду, була різниця строків ініціювання цивільних проваджень згідно з відповідним цивільним законодавством та строків звернення за вчиненням виконавчого напису згідно із Законом України "Про нотаріат" і на цій підставі бажаність однакового підходу (див. пункт 12). Велика Палата Верховного Суду не згадала будь-які серйозні несприятливі наслідки, які виникнули, незважаючи на існування різних строків протягом понад двох десятиліть, для обґрунтування такої радикальної зміни тлумачення, як оскаржуване у цій справі. Насправді її позиція не вбачається такою, яку одностайно або переважно підтримала більшість науковців у галузі права (див. пункти 11, 40 і 41). Верховний Суд також не розглянув наслідки свого нового тлумачення щодо існуючих ситуацій і, таким чином, юридичної визначеності".
4.22 Відтак Велика Палата Верховного Суду постановою від 19.11.2025 переглянула свою постанову від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 за виключними обставинами у порядку статті 325 ГПК України, за результатами чого її скасувала, а судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову залишила без змін, оскільки право вимоги у банку виникло у травні 2016 року і до моменту звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 09.11.2017 минуло більше одного року.
4.23 Ухвалюючи постанову, яку позивач просить переглянути за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції в її основу поклав висновки щодо непропущення трирічного строку для звернення до нотаріуса, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, до якої суд апеляційної інстанції зупиняв апеляційний розгляд цієї справи та котра була скасована за результатами її перегляду за виключними обставинами.
4.24 Крім того, слід зазначити, що за положенням частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
4.25 Із положень статей 7 - 9 та статті 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вбачається, що з метою забезпечення відновлення порушених прав осіб, вживаються заходи загального та індивідуального характеру.
4.26 Згідно із частиною 1 статті 13 цього Закону заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням ЄСПЛ, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.
4.27 Отже, заходи загального характеру вживаються з метою, зокрема, усунення підстави для надходження до ЄСПЛ заяв проти України, спричиненої проблемою, що вже була предметом розгляду в ЄСПЛ.
4.28 Враховуючи те, що заходи загального характеру вживаються з метою усунення підстави для надходження до ЄСПЛ заяв проти України, спричиненої проблемою, що вже була предметом розгляду в ЄСПЛ, а також те, що така виключна правова проблема може виникнути й в інших справах за участі ТОВ "Укркава", зокрема:
- у справі № 916/313/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморочка плюс" до Публічного акціонерного товариства "Держаний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркава" треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню;
- у справі № 916/1293/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню;
- у справі № 916/1269/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
виходячи із того, що у обох справах (№ 916/3006/17, так і у цій, що розглядається у касаційному порядку) одні і ті ж учасники справи, один і той же договір кредитної лінії, за яким і виникла спірна заборгованість, що свідчить про тотожність цих правовідносин, а також вже встановлене у рішенні ЄСПЛ від 06.02.2025 у справі «ТОВ "Укркава" проти України» порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, положення частини 1 статті 13 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді), відмінність спірних виконавчих написів (різне майно та забезпечувальні договори) не можуть слугувати єдиною підставою для відмови у захисті порушеного права позивача національним судом із посиланням на те, що позивач не звертався саме у цій справі до ЄСПЛ.
4.29 Очевидним є те, що у випадку відмови про перегляд постанови суду апеляційної інстанції за цією нововиявленою обставиною через надмірний формалізм національних судів Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркава" буде змушене знову звернутися до ЄСПЛ з тим самим питанням щодо порушення його прав, яке вже встановлене ЄСПЛ у рішенні від 06.02.2025 у справі «ТОВ "Укркава" проти України» (CASE OF UKRKAVA, TOV v. UKRAINE).
4.30 У системах загального права допускається скасування попередніх прецедентів (overruling of precedent), а також вважається, що прецеденту можна не слідувати, зокрема якщо він був вирішений per incuriam, тобто якщо при його прийнятті з певних причин не були застосовані належні приписи законодавства чи прецеденти або вони були неправильно витлумачені (див. висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 525/789/17 та ухвалі КАС ВС від 29.06.2021 у справі № 120/1562/21-а, а також схожі висновки, викладені у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 304/1035/20, пункті 279 постанови палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів КГС ВС від 03.02.2025 у справі № 910/8714/18 та постановах КАС ВС від 12.09.2024 у справі № 400/14386/23 і від 14.10.2024 у справі № 400/12515/23).
4.31 Отже, Верховний Суд у своїй практиці вже розмежував випадки, у яких можливий відступ від висновку про застосування норми права, і випадки, коли певний висновок може бути кваліфікований як зроблений per incuriam.
4.32 Термін per incuriam (з лат. "через недогляд") позначає у загальному праві висновки, які не мають прецедентної ваги через те, що вони зроблені внаслідок неврахування деяких несумісних з висновком положень закону або обов`язкових прецедентів, у результаті чого певна частина висновку є очевидно помилкова.
4.33 Крім того, принцип субсидіарності, щодо включення якого до Преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнято Протокол № 15 до Конвенції (який набрав чинності 1 серпня 2021) "покладає спільну відповідальність на Держави-учасниці та Суд" щодо захисту прав людини, і національні органи влади та суди повинні тлумачити й застосовувати національне законодавство таким чином, щоб забезпечити повну реалізацію прав і свобод, визначених у Конвенції та Протоколах до неї ("Ґженда проти Польщі" (Grzкda v. Poland) [ВП], § 324).
4.34 Тому саме у цьому винятковому випадку колегія суддів, з урахуванням принципу jura novit curia ("суд знає закони"), вважає, що обставини стосовно скасування Великою Палатою Верховного Суду постанови від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, котра була покладена в основу постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019, є такими, що відповідають підставі для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, передбаченій пунктом 3 частини 2 статті 320 ГПК України і за вказаних вище обставин справа містить виключну правову проблему і передача її на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
4.35 При цьому колегія суддів наголошує, що це жодним чином не свідчить про підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами унаслідок зміни правової позиції суду в інших подібних справах, а має окремий винятковий випадок, унаслідок якого національний суд може переглянути постанову за нововиявленими обставинами на підставі пункту 3 частини 2 статті 320 ГПК України.
4.36 Частиною 1 статті 303 ГПК України унормовано, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
4.37 Ураховуючи наведені вище норми та мотиви, Верховний Суд вважає за необхідне з власної ініціативи передати цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Керуючись статтями 232, 234, 302, 303 ГПК України,
УХВАЛА:
Справу № 916/312/18 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський
Судді Л. І. Рогач
Н. О. Волковицька