ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа№ 911/492/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Бестаченко О.Л.
суддів: Скрипки І.М. 
Шаратова Ю.А. 

секретар судового засідання - Васильченко А.І.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 12.05.2026,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбі Перспектива"

на ухвалу Господарського суду Київської області
від 25.03.2026
у справі № 911/492/26 (суддя Ярема В.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбі Перспектива"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівська птахофабрика"
про визнання права іпотекодержателя щодо об`єкта нерухомого майна та визнання нерухомого майна обтяженим іпотекою,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
16.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбі Перспектива" (далі за текстом - ТОВ "Комбі Перспектива", позивач, заявник) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівська птахофабрика" (далі - ТОВ "Гаврилівська птахофабрика», відповідач) з вимогами про:
- визнання права іпотекодержателя щодо об`єкта нерухомого майна, зокрема Бройлерної ферми №7 загальною площею 13546,8 кв.м, розташованої за адресою: Київська обл., Бучанський р-н (раніше - Вишгородський), с. Гаврилівка, квартал, 7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 390165032218 (далі - майно), як такого, що виникло в силу закону у зв`язку з його продажем з відстроченням платежу (в кредит) за договором купівлі-продажу №1711 від 31.10.2025;
- визнання, що, зокрема, Бройлерна ферма №7 загальною площею 13546,8 кв.м, є обтяженою іпотекою (іпотека в силу закону) на користь позивача в забезпечення виконання відповідачем зобов`язання зі сплати ціни за договором у розмірі 8 932 000 грн до моменту повного виконання такого зобов`язання.
Позовні вимоги обґрунтовано необхідністю проведення державної реєстрації обтяження (іпотеки) на підставі відповідного рішення суду у цій справі та підтвердження (визнання) іншими особами існування у позивача відповідного права іпотеки, яке виникло в силу закону у зв`язку з продажем Бройлерної ферми №7 з відстроченням оплати (в кредит).
24.03.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ "Комбі Перспектива" надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Бройлерну ферму № 7, загальною площею 13546,8 кв.м. (згідно вказаного у прохальній частині опису складових такого майна), розташовану за адресою: Київська обл., Бучанський р-н (раніше Вишгородський), с. Гаврилівка, Квартал, 7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 390165032218, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Бройлерної ферми №7 до набрання законної сили рішення у справі №911/492/26.
Мотивуючи наявність підстав для задоволення такої заяви, ТОВ "Комбі Перспектива" вказало на наявність обґрунтованої загрози того, що у разі невжиття обраних заходів забезпечення виконання рішення істотно ускладниться чи унеможливиться.
Короткий зміст судового рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.03.2026 у справі № 911/492/26 у задоволенні заяви ТОВ "Комбі Перспектива" про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заява ТОВ "Комбі Перспектива" про вжиття визначених ним заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на відповідні докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності невідкладного забезпечення позову. 
Господарський суд зазначає, що заявник не надав жодних доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся, а доводи заяви про забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях щодо можливої недобросовісної поведінки відповідача стосовно спірного майна.
Також звертає увагу і на те, що позивачем сформульовані надмірно широко заходи забезпечення позову (заборона вчиняти будь які реєстраційні дії) охоплюють невизначене коло дій, без чіткого визначення їх змісту, обсягу та меж застосування, що ускладнює їх виконання та контроль за дотриманням, отже обрані позивачем заходи забезпечення позову є частково тотожними задоволенню заявлених у цій справі вимог, що суперечить ч.11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), а також суті та правовій природі такого процесуального механізму як забезпечення позову, позаяк заходи мають саме забезпечувати поданий позивачем позов, а не вирішувати частково/повністю спір сторін та/або задовольняти заявлені у справі позовні вимоги.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, ТОВ "Комбі Перспектива" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції:
1. Скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 25 березня 2026 року в справі № 911/492/26 про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
2. Ухвалити постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову ТОВ "Комбі Перспектива", вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Бройлерну ферму № 7 загальною площею 13546,8 кв.м, опис: санпропускник, А, 219,5 кв.м; пташник, Б, 1106,3 кв.м; пташник, В, 1106,4 кв.м; пташник, Г, 1106,1 кв.м; пташник, Д, 1106,5 кв.м; пташник, Е, 1106,6 кв.м; пташник, Є, 1106,5 кв.м; пташник, Ж, 1106,2 кв.м; пташник, З, 1106,5 кв.м; пташник, И, 1106,2 кв.м; пташник, І, 1106,4 кв.м; пташник, Ї, 1106,3 кв.м; пташник, Й, 1106,3 кв.м; будівля трансформаторної підстанції, К; гараж, Л, 21,5 кв.м; склад, М, 13,0 кв.м; альтанка, Н; навіс над ГРП, О; склад, П, 16,5 кв.м; огорожа, 1-5; кормові бункери, І-ХІІ; дороги, ХІІІ; під`їздні майданчики, ХІV, септик, ХV, розташований за адресою: Київська обл., Бучанський р. (раніше - Вишгородський), с. Гаврилівка, Квартал, 7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 390165032218, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Бройлерної ферми № 7 до набрання законної сили рішенням у справі № 911/492/26.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ТОВ "Комбі Перспектива" стверджує, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а викладені в ухвалі висновки не відповідають обставинам справи.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про тотожність заходів забезпечення позовним вимогам, судом першої інстанції хибно оцінено заходи забезпечення позову як надмірно широко сформульовані та застосовано до позивача надмірні вимоги щодо доказування.
Скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції було проігноровано конкретні дії відповідача (зміна Статуту від 12.03.2026), що прямо спрямовані на створення юридичного механізму швидкого відчуження об`єкта без згоди учасників, що підтверджує реальність загрози унеможливлення виконання судового рішення в майбутньому.
Специфіка спору (визнання права іпотеки в силу закону за ст. 694 ЦК України), яка наразі не відображена в ДРРП, створює умови для відчуження об`єкта третім особам, зокрема, появи добросовісного набувача. В такому разі позивач незворотно втратить предмет забезпечення, що зробить будь-яке рішення суду в цій справі суто декларативним та неможливим до виконання; Висновки суду першої інстанції щодо співмірності балансу інтересів є хибними.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2026, справу № 911/492/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Бестаченко О.Л., суддів: Скрипки І.М., Шаратова Ю.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Комбі Перспектива" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2026 у справі № 911/492/26; призначено до розгляду апеляційну в судовому засіданні 12.05.2026 об 11:40; витребувано у Господарського суду Київської області копії матеріалів справи №911/492/26, необхідні для розгляду апеляційної скарги ТОВ "Комбі Перспектива" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2026.
29.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/492/26.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
27.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" ТОВ "Гаврилівська птахофабрика" направило відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2026 у справі № 911/492/26 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Вважає, що при вирішенні питання про забезпечення позову ТОВ "Комбі Перспектива" Господарський суд Київської області дотримався норм матеріального та процесуального права, а його висновки відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідач зазначає, що апеляційна скарга фактично зводиться до спроби підмінити поняття достатньо обґрунтованого припущення про ризик утруднення виконання рішення суду самою лише теоретичною можливістю відчуження майна, яка притаманна будь-якому власнику. Такі аргументи суперечать вимогам до підстав застосування заходів забезпечення позову, а також природі таких заходів як тимчасових запобіжних заходів, які не підміняють собою вирішення спору.
Явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 12.05.2026 з`явилися представники сторін.
Представник ТОВ "Комбі Перспектива" у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити.
Представник ТОВ "Гаврилівська птахофабрика" у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2026 у справі № 911/492/26 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
16.12.2025 ТОВ "Комбі Перспектива" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ "Гаврилівська птахофабрика" з вимогами про:
- визнання права іпотекодержателя щодо об`єкта нерухомого майна, зокрема Бройлерної ферми №7 загальною площею 13546,8 кв.м, розташованої за адресою: Київська обл., Бучанський р-н (раніше - Вишгородський), с. Гаврилівка, квартал, 7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 390165032218 (далі - майно), як такого, що виникло в силу закону у зв`язку з його продажем з відстроченням платежу (в кредит) за договором купівлі-продажу №1711 від 31.10.2025;
- визнання, що, зокрема, Бройлерна ферма №7 загальною площею 13546,8 кв.м, є обтяженою іпотекою (іпотека в силу закону) на користь позивача в забезпечення виконання відповідачем зобов`язання зі сплати ціни за договором у розмірі 8 932 000 грн до моменту повного виконання такого зобов`язання.
24.03.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ "Комбі Перспектива" надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Бройлерну ферму № 7, загальною площею 13546,8 кв.м. (згідно вказаного у прохальній частині опису складових такого майна), розташовану за адресою: Київська обл., Бучанський р-н (раніше Вишгородський), с. Гаврилівка, Квартал, 7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 390165032218, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Бройлерної ферми №7 до набрання законної сили рішення у справі №911/492/26.
Як на підставу для забезпечення позову ТОВ "Комбі Перспектива" зазначає про наявність обґрунтованої загрози того, що у разі невжиття обраних заходів забезпечення виконання рішення істотно ускладниться чи унеможливиться.
Вказане, на переконання позивача, полягає у тому, що:
- передання майна відповідачу відбулось до сплати ціни і станом на дату подання позову така ціна не сплачена;
- оскільки право іпотеки позивача наразі не зареєстроване, відповідач має фактичну можливість вільно розпорядитися майном без згоди позивача, зокрема відчужити таке майно;
- будь-який потенційний покупець такого майна в силу принципу публічної достовірності реєстру вважатиметься добросовісним набувачем, а позивач втратить статус іпотекодержателя такого майна;
- єдиною матеріальною гарантією отримання позивачем оплати за майно виступає іпотека, а тому невжиття обраних заходів забезпечення позову призведе до того, що позивач остаточно втратить таке забезпечувальне право через появу добросовісного набувача;
- ланцюгове відчуження майна призведе до необхідності у залученні до цієї справи нових учасників (наступних набувачів), а тому обрані заходи забезпечать збереження статусу-кво та виконання рішення у майбутньому.
Стосовно можливості відповідача вільно розпорядитися майном у будь-який час позивач зазначив, що 12.03.2026 відповідачем зареєстровано нову редакцію статуту, яка не містить вимог щодо попереднього погодження директором правочинів з нерухомістю, тобто директора наділено безумовним правом відчужувати майно без будь-якого зовнішнього контролю.
До заяви додано копію статуту ТОВ "Гаврилівська птахофабрика", затвердженого рішенням одноосібного учасника №1/03/26 від 12.03.2026.
Вказане, на переконання позивача, свідчить про те, що відповідач створює юридичні та управлінські передумови для неконтрольованого відчуження майна.
Також позивач у відповідній заяві здійснив посилання на постанову Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, згідно якої, зокрема, можливість відповідача у будь-який час розпорядитися належним йому майном є беззаперечною.
З урахування зазначеного, позивач вважає, що вимога про надання ним додаткових доказів реальних намірів відповідача стосовно такого відчуження свідчила б про застосування недосяжного стандарту доказування.
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції
Пунктом 4 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.
Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина 1 статті 271 ГПК України).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Комбі Перспектива" не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду, якою відмовлено в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами 1, 3 статті 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
За змістом статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову, який передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011). 
Зокрема, інститут забезпечення позову сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011).
Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, по захист яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. 
Вказаний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2025 у справі №910/8275/24, від 19.11.2020 у справі №910/8225/20, від 07.10.2021 у справі №910/2287/21, від 30.10.2023 у справі №922/1583/23.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані на обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №914/2072/20.
При цьому законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" надано такі визначення термінів, зокрема:
- державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.
Відповідно до приписів статей 4 та 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають, зокрема такі обтяження речових прав на нерухоме майно:
- заборона відчуження та/або користування;
- арешт;
- іпотека;
- інші обтяження відповідно до закону.
Державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно.
Так, у позовній заяві об`єднано вимоги про визнання права іпотекодержателя щодо об`єкта нерухомого майна та визнання, що майно є обтяженим іпотекою. Заявлені вимоги ТОВ "Комбі Перспектива" мотивує наявністю у нього права на таке обтяження в силу закону до моменту повної оплати відповідачем ціни отриманого у власність майна.
У заяві про застосування заходів забезпечення позивач просив накласти арешт на майно та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо майна.
Відповідно до частини одинадцятої статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Зважаючи на вкладене, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що обрані позивачем заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо такого майна мають ознаки часткового вирішення спору по суті, оскільки фактично зводяться до обтяження речових прав на належне відповідачу майно, чого і прагне досягти позивач заявленими у цій справі вимогами.
Вказане також підтверджується і доводами позивача, вказаними в апеляційній скарзі на обґрунтування співмірності та адекватності заходу забезпечення, а саме, що з огляду на те, що відповідно до ЦК України, Закону України "Про іпотеку" відповідач як іпотекодавець вже обмежений у праві відчужувати об`єкт без згоди позивача як іпотекодержателя, застосування заходу забезпечення у вигляді арешту, заборони вчинення реєстраційних дій ніяк не звузить наявні права відповідача щодо об`єкта.
Також суд першої інстанції доречно зауважив, що позивачем сформульовані надмірно широко заходи забезпечення позову (заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії), які охоплюють невизначене коло дій, без чіткого визначення їх змісту, обсягу та меж застосування, що ускладнює їх виконання та контроль за дотриманням.
Позивач у заяві про застосування заходів забезпечення позову зазначає, що станом на момент подання цієї заяви існують такі обставини, що вказують на ризики ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення відповідачем: загроза незворотного відчуження об`єкта третім особам; загроза виникнення "ланцюгового" відчуження майна; можливість відповідача вільно розпоряджатись майном.
Позивач в обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову вказує на: (1) ризик появи добросовісного набувача об`єкта: (2) ризик перепродажу нерухомого майна та (3) об`єктивну можливість відповідача в будь-який момент вільно розпорядитися нерухомим майном, що на думку позивача, свідчать про реальну загрозу того, що на момент ухвалення рішення у справі буде втрачено сам предмет спору - юридичну можливість визнання та реєстрації права іпотеки за позивачем. 
На підтвердження своїх доводів позивач подав до суду копію статуту відповідача у новій редакції, яка, н думку позивача, надає директору безумовне право відчужувати майно відповідача без згоди учасників.
За приписами частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).
Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що обставини внесення змін до статуту відповідача не перебувають у безпосередньому зв`язку із вчиненням відповідачем таких дій, які б достовірно свідчили про наявність ризиків утруднення виконання рішення суду у цій справі. Самі лише твердження позивача про потенційну можливість відчуження відповідачем майна, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Також колегія суддів звертає увагу, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, на яку посилається скаржник, міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Верховний Суд у постанові від 18.06.2025 у справі № 918/73/25 наголосив, що наведений у зазначеній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підхід передбачає необхідність доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову. Крім того, наведений зміст вказаної постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду засвідчує, що у ній взагалі відсутні правові висновки про те, що у питанні застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача/зацікавленої особи, позивач (заявник) звільняється від доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову (з таких мотивів виходила об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, повертаючи справу № 917/1610/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду ухвалою від 01.03.2025).
Апеляційний суд вважає за необхідне звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, в якій Суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред'явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Окремо Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові виходила з того, що жодних обмежень стосовно застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. При цьому, як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Апеляційний суд наголошує, що для вжиття заходів забезпечення позову важливим є момент об'єктивного існування ризиків, які визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України та необхідності їх підтвердження відповідними доказами. У цій справі відсутні будь-які докази про те, що з моменту пред'явлення позову відповідачем вживалися чи вживаються будь-які дії щодо відчуження майна, його зміни чи існування інших обставин, з якими позивач пов'язує необхідність її задоволення. 
Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази, а також без відповідного обґрунтування необхідності вжиття саме запропонованого ним заходу забезпечення позову, якому притаманні ознаки часткового вирішення спору по суті, у взаємозв`язку із способом захисту порушеного, на думку позивача, права, не може бути підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову.
Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2026 у справі № 911/492/26 постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбі Перспектива" задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбі Перспектива" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2026 у справі № 911/492/26 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2026 у справі № 911/492/26 залишити без змін.
3. Матеріали справи повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.06.2026.

Головуючий суддя О.Л. Бестаченко 

Судді І.М. Скрипка

Ю.А. Шаратов