ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

28 травня 2026 року	Справа №160/10570/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2026 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.02.2026 №0466450018015 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 наступні періоди трудової діяльності: в колгоспі «Іскра» з 01.08.1985 по 19.02.1993 (до дати реорганізації колгоспу «Іскра» в КСП «Іскра»), згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 03.07.1983, дані архівної довідки від 21.01.2026 №019/01-13, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за період роботи протягом серпня 1985 року-лютого 1993 року; з 01.11.1997 по 29.12.1999, згідно із трудовою книжкою НОМЕР_2 від 01.11.1997;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2026 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 26.01.2026 позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.02.2026 №0466450018015 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи через незарахування періодів роботи. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком та зазначає, що надані позивачем документи містять відомості про періоди її роботи. Вказані періоди роботи підтверджені записами в трудовій книжці та архівною довідкою. Вказані обставини зумовили звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 відкрито провадження у адміністративній справі; призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
12.05.2026 представником відповідача подано до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви від 26.01.2026 до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи: в колгоспі “Іскра” з 01.08.1985 по 19.02.1993 (до дати реорганізації колгоспу “Іскра” в КСП “Іскра”), згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 03.07.1983, оскільки в підставах внесення записів щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) відсутні документи, їх номери та дати, на підставі яких внесено записи за кожний рік. Крім того, не можливо врахувати дані архівної довідки від 21.01.2026 №019/01-13, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання ( кількість відпрацьованих вихододнів) за період роботи протягом серпня 1985 року - лютого 1993 року, оскільки зазначено скорочено по батькові “ ОСОБА_2 ”; з 01.11.1997 по 29.12.1999, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 01.11.1997, оскільки відсутні підстави внесення запису про звільнення. До страхового стажу вищевказаний період частково зараховано періодом догляду за дитиною 21.04.1995 року народження, до досягнення нею трирічного віку та за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб. Страховий стаж позивача становить 30 років 02 місяці 03 дні. З урахуванням викладеного позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком за заявою від 26.01.2026 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу за ст. 26 Закону №1058 – 33 роки. Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №0466450018015 від 03.02.2026 про відмову Позивачу в призначенні пенсії за віком, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.2026 №127 затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2026 рік, яким передбачено обмеження обсягу видатків на фінансування послуг на відправлення поштової кореспонденції. Оскільки Головне управління позбавлено можливості здійснити відправку відзиву на позовну заяву позивачу, тому просило прийняти відзив Головного управління на позовну заяву по справі № 160/10570/26
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .
26.01.2026 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
03.02.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийнято рішення №046450018015 про відмову в призначенні пенсії за віком. В обґрунтування відмови у призначенні пенсії, відповідачем зазначено наступне:
- дата народження заявника – ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України – 26.01.2026;
- вік заявника – 60 років;
- страховий стаж заявника становить 30 років 02 місяці 03 дні.
До страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи: 
- в колгоспі “Іскра” з 01.08.1985 по 19.02.1993 (до дати реорганізації колгоспу “Іскра” в КСП “Іскра”), згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 03.07.1983, оскільки в підставах внесення записів щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) відсутні документи, їх номери та дати, на підставі яких внесено записи за кожний рік. Крім того, не можливо врахувати дані архівної довідки від 21.01.2026 № 019/01-13, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання ( кількість відпрацьованих вихододнів) за період роботи протягом серпня 1985 року - лютого 1993 року, оскільки зазначено скорочено по батькові “ ОСОБА_2 ”; 
- з 01.11.1997 по 29.12.1999, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 01.11.1997, оскільки відсутні підстави внесення запису про звільнення. До страхового стажу вищевказаний період частково зараховано періодом догляду за дитиною 21.04.1995 року народження, до досягнення нею трирічного віку та за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб.
В рішенні зазначено, що в призначенні пенсії за віком відмовлено відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність необхідного страхового стажу 33 роки.
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (ст. 8 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Згідно до ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно ст. 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 03.07.1988, позивач у спірний період, не зарахований відповідачем, працювала в колгоспі “Іскра” з 01.08.1985 по 19.02.1993.
На сторінках 18-19 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.07.1988 наявна інформація про виконання річного мінімуму трудової участі в колективному господарстві, а саме:
- 1985: прийнятий колгоспом трудовий мінімум – 250, виконано позивачем – 129 (рік прийняття в члени колгоспу);
- 1986: прийнятий колгоспом трудовий мінімум – 250, виконано позивачем – 297; 
- 1987: прийнятий колгоспом трудовий мінімум – 250, виконано позивачем – 308;
- 1988: прийнятий колгоспом трудовий мінімум – 250, виконано позивачем – 297;
- 1989: прийнятий колгоспом трудовий мінімум – 250, виконано позивачем – 302;
- 1990: прийнятий колгоспом трудовий мінімум – 250, виконано позивачем – 305;
- 1991: прийнятий колгоспом трудовий мінімум – 250, виконано позивачем – 295;
- 1992: прийнятий колгоспом трудовий мінімум – 250, виконано позивачем – 305;
- 1993: прийнятий колгоспом трудовий мінімум – 250, виконано позивачем – 298.
Вказаний період роботи не зарахований відповідачем, оскільки в підставах внесення записів щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) відсутні документи, їх номери та дати, на підставі яких внесено записи за кожний рік.
Позивачем надано відповідачу архівну довідку від 21.01.2026 №019/01-13, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за період роботи протягом серпня 1985 року - лютого 1993 року, проте така довідка не врахована відповідачем, оскільки в ній зазначено скорочено по батькові “ ОСОБА_2 ”.
Постановою Ради міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників (далі - Порядок №310).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу.
За положеннями пунктів 5, 6 Порядку №310 в трудову книжку колгоспника вносяться: 
відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
відомості про членство в колгоспі: прийом у члени колгоспу, закінчення членства в колгоспі;
відомості про роботу: призначення на роботу, перевод на іншу роботу, закінчення роботи;
відомості про трудову участь: прийнятий в колгосп головою, мінімум трудової участі в суспільному господарстві, його виконання;
відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження і заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього трудового розпорядку колгоспу, інші заохочення у відповідності до діючого законодавства.
Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи і печаткою.
Згідно з пунктом 8 Порядку №310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а після закінчення членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (пункт 13 Порядку №310).
За пунктом 14 Порядку №310 правління колгоспу приймає міри щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 03.07.1988 має відповідні записи про період роботи позивача, в ній наявні відомості про виконання річного мінімуму трудової участі в колективному господарстві.
Архівна довідка від 21.01.2026 № 019/01-13 видана на ім`я ОСОБА_1 , про що зазначено у шапці довідки в графі «адресат», відтак відповідач мав можливість встановити особу, якій видано вказану довідку.
Той факт, що в довідці зазначено по батькові позивача « ОСОБА_3 » є цілком зрозумілим, що так позначено скорочено по батькові позивача, а тому відповідні доводи відповідача не є підставою для відмови у призначенні пенсії.
Враховуючи викладене, відповідачем протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу період роботи в колгоспі «Іскра» з 01.08.1985 по 19.02.1993 (до дати реорганізації колгоспу «Іскра» в КСП «Іскра»), згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 03.07.1983, відтак вказаний період підлягає зарахуванню на підставі рішення суду.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.11.1997, позивач має трудовий стаж з 01.11.1997 по 29.12.1999. Вказаний період не зараховано відповідачем до страхового стажу, оскільки відсутні підстави внесення запису про звільнення.
Порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці та на записах про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. 
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Відповідачем не зараховано спірний період роботи до страхового стажу, оскільки відсутні підстави внесення запису про звільнення. Водночас до запису про прийняття на роботу, відповідачем не викладено жодних доводів щодо неможливості врахування такого періоду роботи до страхового стажу. 
Отже період роботи з 01.11.1997 по 29.12.1999 підтверджений записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.11.1997.
Слід зауважити на тому, що за умовами ч. 3 ст. 44 Закону України №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Тобто, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник або архівних установ із відповідними запитами.
За наведених обставин, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці та інших документах позивача, як того вимагає ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV.
Отже, з огляду на встановлені у справі обставини та на підставі норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.02.2026 №0466450018015 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .
Як наслідок підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 наступні періоди трудової діяльності: в колгоспі «Іскра» з 01.08.1985 по 19.02.1993 (до дати реорганізації колгоспу «Іскра» в КСП «Іскра»), згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 03.07.1983, дані архівної довідки від 21.01.2026 №019/01-13, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за період роботи протягом серпня 1985 року-лютого 1993 року; з 01.11.1997 по 29.12.1999, згідно із трудовою книжкою НОМЕР_2 від 01.11.1997.
Належним способом захисту порушеного права позивача, з огляду на дискреційні повноваження відповідача на призначення пенсії є задоволення судом вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2026 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією від 21.04.2026.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, судовий збір у сумі 1331,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, код ЄДРПОУ 13844159) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.02.2026 №0466450018015 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 наступні періоди трудової діяльності: в колгоспі «Іскра» з 01.08.1985 по 19.02.1993 (до дати реорганізації колгоспу «Іскра» в КСП «Іскра»), згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 03.07.1983, дані архівної довідки від 21.01.2026 №019/01-13, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за період роботи протягом серпня 1985 року-лютого 1993 року; з 01.11.1997 по 29.12.1999, згідно із трудовою книжкою НОМЕР_2 від 01.11.1997.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2026 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський