П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 травня 2026 року місто Київ
справа № 753/15698/24
провадження № 22-ц/824/949/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д.,Стрижеуса А.М.,

сторони:
позивач - ТОВ «Євро-Реконструкція»
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Коренюк А.М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,- 
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 є зареєстрованим мешканцем й власником квартири АДРЕСА_1 , отримує житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинила позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за централізоване опалення та постачання гарячої води станом на 01.06.2024 року, яка становить 34 277 грн. 54 коп., й складається із таких складових: 11 595 грн. 76 коп. - заборгованість за послуги постачання гарячої води з вересня 2018 року та 22 681 грн. 78 коп. - за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року.
Також позивач ставив вимогу про стягнення 5 057 грн. 69 коп. інфляційних втрат та 1 357 грн. 87 коп. трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, а всього 40 693 грн. 10 коп.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року задоволені позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» 34277,54 грн. заборгованості за надані послуги централізованого опалення й гарячого водопостачання з урахуванням інфляційної складової боргу 5 057,69 грн., та трьох відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості 1 357,87 грн., 3 028 грн. судового збору, всього 43 721,10 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, без належного врахування наданих доказів, із порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт зазначає, зокрема про те, що суд безпідставно проігнорував той факт, що з березня 2022 року у квартирі АДРЕСА_2 фактично ніхто не проживав. ЇЇ дочка разом з дітьми також виїхала за межі України. Відповідно фактичного споживання житлово-комунальних послуг, за які було нараховано заборгованість, не було.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, інфляційні нарахування та три відсотки річних охоплюють період з 12.03.2020 по 01.06.2024, що прямо суперечить законодавству. Попри наявність таких законодавчих обмежень, суд першої інстанції без належної оцінки обставин справи та застосування норм матеріального права задовольнив вимоги позивача, що є підставою для скасування судового рішення в цій частині.
У відзиві на апеляційні скарги представник ТОВ «Євро-реконструкція» просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 квітня 2026 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що відповідачка ОСОБА_1 є мешканкою й одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , що нею в судовому засіданні визнано, отримує житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинила позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за централізоване опалення та постачання гарячої води станом на 01.06.2024, яка становить 40 693, 10 грн., й складається із таких складових: 11 595 грн. 76 коп. - заборгованість за послуги постачання гарячої води з вересня 2018 року та 22 681 грн. 78 коп. - за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року та 5 057 грн. 69 коп. - індексу інфляції та 1 357 грн. 87 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за електроносії" від 10.04.2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_3 здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ».
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачкою порушені зобов`язання по сплаті коштів за оплату житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим вона має заборгованість в сумі 34277,54 грн. Оскільки відповідача має невиконані грошові зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, останній має право вимагати стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, які вірно розраховані позивачем по 23 лютого 2022 року з урахуванням постанови КМУ № 206 від 5 березня 2022 року та №1405 від 29 грудня 2023 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правовідносини у сфері надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила 630).
У подальшому ці правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182) та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830), а також Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» №2119-VIIІ від 22 червня 2017 року.
Предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги», як в редакції 2004 року, так і в редакції 2017 року, є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
Відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Встановивши, що ОСОБА_1 не відмовилась від наданих позивачем житлово-комунальних послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату вказаних комунальних послуг із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за період з жовтня 2016 року по червень 2024 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки останні мають невиконані грошові зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач та члени її сім`ї не споживали послуги, надані позивачем, оскільки з березня 2022 року в квартирі не проживали, виїхавши до Німеччини у зв`язку з повномасштабним вторгнення рф, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Виходячи із положень наведеного Закону, право на не оплату вартості комунальних послуг не застосовується до постачання теплової енергії, що випливає з характеру наданої послуги, - послуга надається в будинок та нарахування здійснюється у залежності від опалювальної площі квартири незалежно від кількості фактично проживаючих/зареєстрованих осіб.
Що стосується не споживання послуг з централізованого постачання гарячої води, то і в цій частині відповідачка як власник і споживач наданих позивачем послуг має сплатити заборгованість, яка виникла, оскільки відповідачем не надано доказів звернення з заявою до ТОВ «Євро-реконструкція» про не проживання її за адресою АДРЕСА_4 у спірній період та, що вона бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний період.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що наданими ТОВ «Євро-реконструкція» послугами ОСОБА_1 не користувався, а тому має нести обов`язок по їх оплаті за період з жовтня 2016 року по червень 2024 року .
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування 3 % річних та інфляційних втрат з березня 2020 року також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення
На території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
При цьому, відповідно до приписів п.п.4 п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст. 549-552 ЦК України).
Така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.
Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 8 листопада 2019 року №127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18.
Таким чином, нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати за період з жовтня 2016 року по 23 лютого 2022 не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких обмежено згідно вимог Закону України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби», та п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.
Оскільки воєнний стан в Україні введено з 24 лютого 2022 року, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період після зазначеної дати є неправомірним.
Позивачем зазначене враховано і 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості нараховані до лютого 2022 року.
Таким чином, висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги, а також 3% річних та інфляційних втрат є законним та обґрунтованим.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус